Справа № 691/893/17
Провадження № 2/691/24/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року Городищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді Черненка В.О.

за участю секретаря Ільченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 14.11.1998 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який, згідно рішення Городищенського районного суду від 09.09.2015 року, було розірвано. За час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі, ними, за спільні кошти, був придбаний житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 . За період спільного проживання, вони спільними зусиллями суттєво поліпшили домоволодіння. Окрім того, в період перебування у шлюбі, а саме 12.07.2011 року, ними, за спільні кошти, був придбаний автомобіль ВАЗ 211010, легковий седан В, чорного кольору, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу, вона переїхала проживати у м. Городище, Черкаської області, оскільки її колишній чоловік відповідач по справі не пускав її у будинок. Вона намагалася врегулювати питання розподілу їхнього спільного майна в добровільному порядку, проте відповідач не бажав цього, мотивуючи це тим, що будинок та автомобіль є його приватною власністю і, оскільки вони розлучились, то вона не має ніяких прав на це майно. З врахуванням викладеного, вона була змушена звернутися до суду та просила: визнати будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; визнати транспортний засіб автомобіль ВАЗ 211010, легковий седан В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , чорного кольору, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 54120 гривень в рахунок компенсації 1/2 частини вартості вказаного автомобіля.

Під час підготовчого судового засідання, представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій, окрім вказаних вище вимог, просив стягнути з відповідача судові витрати у сумі 7707,46 гривень, з яких: 5800 гривень витрати позивача за надану їй правову допомогу та сплачений нею судовий збір у сумі 1907,46 гривень.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги.

Представник відповідача позов визнала частково. Заперечувала проти стягнення коштів з відповідача, в рахунок 1/2 вартості спірного автомобіля у сумі 54120 гривень.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були надані сторонами та були досліджені в судовому засіданні, вважає наступне.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.1998 року по 09.09.2015 року, коли, згідно рішення Городищенського районного суду, копія якого знаходиться у матеріалах справи, їхній шлюб було розірвано.

Під час проживання у шлюбі, сторонами був придбаний житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу жилого будинку від 09.07.1999 року. Покупцем в даному договорі зазначений відповідач ОСОБА_2 та, відповідно, реєстрація домоволодіння проведена на його ім`я, що підтверджується копією технічного паспорту.

Відповідно до ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Тобто, дана стаття закріплює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, навіть у випадках, коли майно, яке придбане подружжям під час шлюбу, зареєстроване на когось одного з них. У ч. 3 ст. 368 ЦК України, також зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 23 Постанови ПВС України від 21.12.2007 № 11 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» зазначено, що спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Розірвання шлюбу, як зазначено у ч. 1 ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Тому, враховуючи вище викладене, житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , який був придбаний за договором купівлі-продажу, укладеним під час шлюбу позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , є їхньою спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а у разі такого поділу, згідно зі ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виходячи з матеріалів справи, між сторонами шлюбний договір не укладався та будь-яких домовленостей щодо поділу майна, не було.

З огляду на вищевикладене, за відсутності шлюбного договору між сторонами, та враховуючи те, що представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, суд приходить до висновку, що позов в цій частині обґрунтований, підтверджений належним чином доказами, а тому підлягає до задоволення.

Щодо вимог позивача в частині визнання транспортного засобу автомобіля ВАЗ 211010, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 54120 гривень в рахунок компенсації 1/2 частини вартості вказаного автомобіля, суд вважає наступне.

В судовому засіданні встановлено, що за час шлюбу, а саме 12.07.2011 року, сторонами був придбаний автомобіль ВАЗ 211010, легковий седан В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , чорного кольору, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

В силу наведених вище ст. 60, ч. 3 ст. 61, ч. 1 ст. 68 СК України, п. 23 Постанови ПВС України від 21.12.2007 № 11 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», суд вважає, що вказаний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки був придбаний сторонами за час шлюбу та в інтересах сім`ї.

Як було зазначено вище, згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Дана позиція закріплена законодавцем і в ч. 2 ст. 372 ЦК України.

Тобто, позивач ОСОБА_1 має право на 1/2 частину майна, визнаного спільною сумісною власністю, а відтак є його співвласником.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (неподільність майна), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Представником відповідача, була надана копія договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3104, згідно якого 28.05.2019 року, спірний автомобіль ВАЗ 211010, д.н.з. НОМЕР_1 , був відчужений ОСОБА_4 Ціна транспортного засобу склала 12000 гривень.

Суд не бере до уваги висновок оцінювача про вартість автомобіля ВАЗ 211010, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 02.06.2017 року, доданий позивачем до позовної заяви, згідно якого ринкова вартість автомобіля склала 108240 гривень, оскільки: представник позивача в судовому засіданні сам зазначив, що оцінка даного автомобіля здійснювалась без огляду самого автомобіля, а лише враховуючи середню ринкову його вартість.

Окрім того, представником відповідача в судовому засіданні, ще до відчуження автомобіля, було зазначено, що він потрапив у дорожньо-транспортну пригоду та мав ряд пошкоджень. Дане твердження ніякими доказами не спростовано.

Також, в судовому засіданні стороною позивача не доведено, що автомобіль, при його відчуженні за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 3104, мав іншу вартість, аніж 12000 гривень.

На підставі викладеного, встановивши, що автомобіль ВАЗ 211010, д.н.з. НОМЕР_1 , є об`єктом спільної сумісної власності сторін та те, що позивач є його співвласником, враховуючи що, на даний час, вартість спірного автомобіля встановлена у 12000 гривень, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню вартість 1/2 частини автомобіля, що складає 6000 гривень. Тому, позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення.

Щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат, суд вважає наступне.

Сторона позивачів просили стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 7707,46 гривень, з яких: 5800 гривень витрати позивача за надану їй правову допомогу та сплачений нею судовий збір у сумі 1907,46 гривень. В підтвердження понесених витрат, до справи додані відповідні квитанції.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову, - на відповідача.

Так, відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви даної категорії сплачується судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем ціна позову зазначена 190746 гривень і сплачений судовий збір у сумі 1907,46 гривен, тобто 1 % від ціни позову.

Оскільки, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволення позовних вимог, судовий збір у сумі 1426 гривень 26 копійок.

Щодо витрат на правничу допомогу, то розрахунок суми для оплати за надану правову допомогу датований представником позивача 10.07.2017 року, тобто на час дії Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Так, згідно зі ст. 1 даного Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Прожитковий мінімум, який був встановлений на 1 січня календарного року, протягом якого був поданий позов та наданий розрахунок суми для оплати за надану правову допомогу, складав 1600 гривень.

Беручи до уваги розрахунок суми для оплати за надану правову допомогу, суд вважає, що до задоволення підлягають витрати на представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у Городищенському районному суді (враховуючи кількість та тривалість судових засідань) у умі 4000 гривень, а також витрати за надання позивачу консультацій та роз`яснень у сумі 300 гривень. У стягненні витрат у сумі 1500 гривень, пов`язаних з підготовкою процесуальних документів (позовної заяви), суд вважає за необхідне відмовити за недоведеністю.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати у сумі 5726 гривень 26 копійок, з яких: 4300 гривень 00 копійок витрати на правову допомогу та 1426 гривень 26 копійок - сплачений судовий збір.

Щодо судових витрат відповідача, то вони до задоволення не підлягають, оскільки жодним доказом не підтверджені.

На підставі вище викладеного, керуючись: ст. ст. 60, 61, 68, 69, 70 СК України, ч. 2 ст. 364, ч. 1 та ч. 3 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України ЦК України, п. 23 Постанови ПВС України від 21.12.2007 № 11 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя»; ст. ст. 2, 4, 5, 9, 10, 12,13, 17, 18, 76 81, 133, ч. 1 та ч. 2 ст. 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позов задоволити частково.

Визнати будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнати транспортний засіб автомобіль ВАЗ 211010, легковий седан В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , чорного кольору, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , проживаючого по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок в рахунок компенсації 1/2 частини вартості автомобіля ВАЗ 211010, легковий седан В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , чорного кольору, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 5726 (п`ять тисяч сімсот двадцять шість) гривень 26 копійок, з яких: 4300 (чотири тисячі триста) гривень 00 копійок витрати на правову допомогу та 1426 (одна тисяча чотириста двадцять шість) гривень 26 копійок - сплачений судовий збір.

Судові витрати відповідача відшкодуванню не підлягають.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 19.12.2019 року.

Суддя В. О. Черненко