ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/12424/19

Головуючий у першій інстанції Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1591/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Іванової Г.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 листопада 2019 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання,

дата складання повного тексту: 06 листопада 2019 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2019 року АТ «Облтеплокомуненерго» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 жовтня 2016 року по 31 липня 2019 року в розмірі 8022 грн 13 коп. та гарячого водопостачання за період з 01 жовтня 2017 року по 31 липня 2019 року в розмірі 8828 грн 43 коп., а також 192 грн 10 коп. у відшкодування сплаченого судового збору.

Заява мотивована тим, що АТ «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого водопостачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності, у тому числі і для споживачів, які є власниками або місце проживання яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник вважає, що боржник зобов`язаний оплатити АТ «Облтеплокомуненерго» за спожиті житлово-комунальні послуги, яка підтверджується розрахунком боргу, довідкою про тарифи на послуги.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 листопада 2019 року відмовлено АТ «Облтеплокомуненерго» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 жовтня 2016 року по 31 липня 2019 року у сумі 8022 грн 13 коп.

Суд першої інстанції виходив з того, що заявником пропущено строк позовної давності, адже АТ «Облтеплокомуненерго» просить стягнути борг з 01 жовтня 2016 року, а заяву до суду подано 28 жовтня 2019 року, тобто з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги.

Не погоджуючись з даною ухвалою представник АТ «Облтеплокомуненерго» звернувся до суду з апеляційною скаргою просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновок суду про пропущення строку позовної давності є хибним. Заявник зазначає, що розрахунковим періодом для оплати послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води є календарний місяць, а плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Отже, сума нарахування за жовтень 2016 року, це сума, яку споживач мав сплатити до 20 листопада 2016 року за розрахунковим документом за жовтень місяць. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, в даному випадку перебіг позовної давності починається з 20 листопада 2016 року, отже, при зверненні з заявою про видачу судового наказу 28 жовтня 2019 року АТ «Облтеплокомуненерго» не порушило строків позовної давності.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність ухвали судді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам ухвала судді суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

Вбачається, що 28 жовтня 2019 року АТ «Облтеплокомуненерго» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання у сумі 8022 грн 13 коп. за період з 01 жовтня 2016 року по 31 липня 2019 року, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у сумі 8828 грн 43 коп. за період з 01 жовтня 2017 року по 31 липня 2017 року та 192 грн 10 коп. судового збору.

Судом видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у сумі 8828 грн 43 коп. за період з 01 жовтня 2017 року по 31 липня 2017 року та 192 грн 10 коп. судового збору.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. The Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п. 29).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Статтею 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно ж до статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Також, згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

В той же час положеннями ст.123 ЦПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Пунктом 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води є календарний місяць, а плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Апеляційним судом встановлено, що заявник звернувся до суд з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання з ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2016 року по 31 липня 2019 року. Однак суд першої інстанції не прийняв до уваги положення п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України, ст.256, 257 ЦК України, яка пов`язує строк позовної давності для відмови у видачі судового наказу саме з моментом виникнення права вимоги, а не періодом заборгованості.

За таким обставин, сума нарахування за жовтень 2016 року це сума, яку споживач мав сплатити до 20 листопада 2016 року за розрахунковим документом за жовтень 2016 року, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, заслуговують на увагу і приймаються апеляційним судом в повній мірі.

Згідно п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.367, 368, 379 ч.1 п.4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» задовольнити.

Ухвалу судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 листопада 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий: Судді: