Постанова

Іменем України

20 серпня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/9071/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря - Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Дубановської І.Д.

від 05 квітня 2019 року

по справі №357/8990/18 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємцяОСОБА_3

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_3 , підписавши Анкету-заяву №б/н від 24.02.2009 отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, у зв`язку з чим 22.09.2015 Банком була направлена претензія кредитора до нотаріальної контори, якою в свою чергу повідомлено позивача про те, що після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 . В червні 2018 року Банк надіслав ОСОБА_1 лист-претензію про виконання зобов`язань за кредитним договором, однак відповідач претензію не виконав.

За наведених обставин, позивач, посилаючись на те, що станом на дату смерті ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором складала загальну суму 15 072,09 грн, з яких: 14 379,15 грн - тіло кредиту; 692,94 грн - нараховані проценти за користування кредитом, а відповідачка, як спадкоємець позичальника, не виконує лист-претензію про погашення боргу, просив стягнути дану заборгованість з ОСОБА_1 .

Відповідачка позов не визнала та подала до суду відзив, в якому вказувала на те, що надані позивачем документи не підтверджують факт існування боргу ОСОБА_3 перед Банком, зокрема наданий розрахунок заборгованості не може підтверджувати наявність заборгованості, оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом. Також, вказувала, що не підтверджує існування боргу і копія анкети-заяви позичальника, оскільки вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), про що відсутні в матеріалах справи докази. Умови та правила надання банківських послуг теж не підтверджують існування боргу, оскільки в цих документах не має жодного посилання на позичальника та вони останнім не підписувалися.

Крім того, зазначила, що позивач не надав доказів наявності у ОСОБА_3 майна та його вартості, в межах якого вона повинна задовольнити вимоги Банку, як спадкоємець.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому посилався на те, що Банком до позовної заяви надано всі необхідні докази, які підтверджують видачу кредитних коштів ОСОБА_3 та у зв`язку з неналежним виконанням договірних зобов`язань наявність заборгованості за кредитним договором, яку зобов`язана погасити відповідачка, як спадкоємець позичальника.

Зазначив, що підписанням анкети-заяви позичальник приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Анкета-заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг, про що було достовірно відомо позичальнику.

До відповіді на відзив позивач долучив виписки по рахункам ОСОБА_3 та лист від 11.01.2019 №30.1.0.0/2-20180803/249, зазначивши про те, що з виписки по рахунку вбачається рух коштів по картці, зокрема позичальник знімав кредитні кошти, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а також частково погашав заборгованість.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як на підставу скасування рішення АТ КБ «ПриватБанк» вказував на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з даним позовом, передбачений ст. 1281 ЦК України. Судом не враховано, що законом визначено два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: безпосередньо до спадкоємців або через нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Вважав, що суд незаконно відмовив у позові, позбавивши АТ КБ «ПриватБанк» права на поновлення своїх порушених прав за рахунок майна, одержаного в спадщину.

Щодо вирішення судом питання про стягнення витрат на правничу допомогу зазначив, що судом не враховано, що відповідачкою не надано належних доказів, які підтверджують та обґрунтовують реальний розмір витрат на правничу допомогу, а тому відсутні підстави для стягнення таких судових витрат. Вважав, що обсяг матеріалів є незначним та справа не відноситься до справ значної складності, а тому розмір витрат є значно завищеним.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачка подала відзив. Зазначала, що позивачем не надано суду доказів підтвердження укладення з позичальником кредитного договору, в тому числі доказів на підтвердження отримання позичальником платіжних карт через які можливе використання кредитного ліміту, встановленого на картковий рахунок, отримання перевипущених банком платіжних карт. Долучена Банком до позовної заяви анкета-заява не містить відомостей про звернення ОСОБА_3 до Банку за кредитом. Також, зазначила, що надані Банком Умови та правила банківських послуг не є складовою частини кредитного договору, оскільки не містять підпису позичальника, та надані суду в редакції, що не існувала на день укладення договору; наданий розрахунок заборгованості є неналежним доказом.

Посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача - Штронда А.М. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідачка та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк пред`явлення вимоги до спадкоємця, який передбачений ст. 1281 ЦК України, у зв`язку з чим дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 24.02.2009 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_3 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 49).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами, 1, 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення кредиту входять до складу спадщини, то до даних правовідносин застосовуються норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення ст. 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором положень статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Згідно зі ст. 1281 ЦК України якщо за життя спадкодавця спадкоємець знав про його борги, на такого спадкоємця за законом покладається обов`язок повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини.

За змістом цієї статті ЦК України не зобов`язує учасників спадкових правовідносин з`ясовувати наявність усіх боргів, які мав спадкоємець за життя, та всіх кредиторів, які мають право вимоги за такими боргами. Єдиним обов`язком правонаступника є повідомлення кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1281 ЦК України), і лише якщо правонаступник знає про наявність таких кредиторів і має їхні координати.

Згідно з ч. 2 ст. 1281 ЦК України (в редакції від 01.07.2015 на час відкриття спадщини) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від строку вимоги.

Частиною 3 статті 1281 ЦК України (в редакції від 01.07.2015 на час відкриття спадщини) якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити до спадкоємця вимогу про погашення боргу протягом року з моменту настання строку вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

За положеннями пункту 2.1. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595, (в редакції на час відкриття спадщини) спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої, зокрема претензії кредитора.

Таким чином, ст. 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред'явлення вимог кредитора. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що обрання пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2015 року за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 Банком направлено претензію кредитора до Золотоніської міської державної нотаріальної контори з вимогами: повідомити ПАТ КБ «ПриватБанк» про заведення спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 ; включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити відповідний запис в низі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком (а.с. 50, 53).

Листом від 08.10.2015 №574/02-14 Золотоніська міська державна нотаріальна контора повідомила Банк про те, що спадкоємцем майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 є його донька ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину та проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 54).

10 травня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав ОСОБА_1 лист-претензію, в якому повідомив останню про те, що зобов`язання позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором від 24.02.2009 виконані не в повному обсязі, у зв`язку з чим наявна заборгованість у розмірі 15 072,09 грн, яка підлягає сплаті спадкоємцем позичальника.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємця у строки та в порядку, встановлені ст. 1281 ЦК України.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про пропущення кредитором строків пред`явлення вимоги до спадкоємця, є неправильним та таким, що не ґрунтується на вимогах закону, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначалось вище, 24.02.2009 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_3 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку.

У Анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_3 згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого Банком, станом на дату смерті ОСОБА_3 (13.07.2015) заборгованість останнього за кредитним договором становила 15 072,09 грн, з яких: 14 379,15 - тіло кредиту; 692,94 грн - нараховані відсотки за користування кредитом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, викладені в позовній заяві, що до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24 лютого 2009 року) до моменту смерті позичальника (13 липня 2015 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються спадкоємцем позичальника, не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 24.02.2009шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов'язань.

Крім того, надані позивачем Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником (спадкоємцем позичальника), а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Саме такий правовий висновок викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк на підставі заяви від 24.02.2009 видав ОСОБА_3 кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку останнього.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 11.01.2019 вбачається, що ОСОБА_3 згідно кредитного договору б/н від 24.02.2009 отримав картки № НОМЕР_1 , №НОМЕР_8, № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня липня 2017 року (а.с. 118).

З виписки за період з 01.02.2009 по 11.01.2019 по рахункам №№ НОМЕР_9, НОМЕР_10 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 вбачається, що ОСОБА_3 користувався кредитною карткою по 29.06.2015.

З виписки також вбачається, що ОСОБА_3 здійснювалося погашення заборгованості за кредитом. Однак, кошти, внесені позичальником на погашення тіла кредиту, зараховано Банком не лише на погашення тіла кредиту. Так, кошти в розмірі 21 605,87 грн Банком зараховано на погашення комісії, штрафу, відсотків за користування кредитним лімітом, відсотків за прострочений кредит та за оплату виписки по карті.

Разом з тим, умовами заяви від 24.02.2009, яка підписана ОСОБА_3 , не передбачено обов`язку останнього (спадкоємця) щодо погашення заборгованості за комісією, відсотками, штрафами. Дана заява також не передбачає обов`язку позичальника оплачувати виписку по рахунку.

Наведені фактичні обставини свідчать, що зарахування внесених ОСОБА_3 коштів на погашення заборгованості за кредитом Банком безпідставно здійснювалося погашення комісії, штрафу, відсотків за користування кредитним лімітом, відсотків за прострочений кредит та за оплату виписки по карті.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у ОСОБА_1 , як спадкоємця позичальника ОСОБА_3 , відсутній обов`язок зі сплати заборгованості за відсотками у розмірі 692,94 грн, у зв'язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов'язку позичальника по їх сплаті позивачу у заяві від 24.02.2009.

Оскільки внесена ОСОБА_3 за життя сума грошових коштів (21 605,87 грн) безпідставно зарахована Банком на погашення комісії, штрафу, відсотків за користування кредитним лімітом, відсотків за прострочений кредит та за оплату виписки по карті, та значно перевищує суму заборгованості за тілом кредиту, зазначену позивачем в позовній заяві (14 379,15 грн), колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 379,15 грн.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Враховуючи те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин, порушив норми процесуального права, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні суду першої інстанції 05.04.2019 представником відповідача надано докази витрат останнього на правничу допомогу

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно правил пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також з`ясувує склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 (клієнт/замовник) та Адвокатським бюро «Радецької Тетяни Петрівни» (виконавець) 18 березня 2019 року укладено Договір №1803/19Ц про надання правничої допомоги, відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язався надати замовнику, визначену цим Договором правничу допомогу в рамках цивільної справи №357/8990/18 щодо захисту його прав та інтересів в судах всіх інстанцій (а.с. 150-151).

Згідно пункту 1.2. вищевказаного договору надання правничої допомоги клієнту Бюро доручає адвокату адвокатського бюро.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що виконавець приймає на себе зобов`язання надвати клієнту за плату правничу допомогу, шляхом усного та письмового консультування, вивчення та аналізу матеріалів справи, складання необхідних процесуальних документів, підготовки та участі в судовому засіданні під час розгляду справи та здійснення інших необхідних процесуальних дій для захисту клієнта.

Згідно розрахунку витрат на правничу допомогу від 18.03.2019 на підставі Договору №1803/19Ц від 18.03.2019 витрати на професійну правничу допомогу становлять 5 500,00 грн, а саме: вивчення та аналіз наданих матеріалів судової справи - 2000,00 грн; аналіз законодавства по даній категорії справ - 1 000,00 грн; підготовка та написання письмових пояснень 2 000,00 грн; підготовка та участь в судовому засіданні, призначеному на 05.04.2019 - 500,00 грн (а.с.152).

Згідно квитанції №203 від 19.03.2019 ОСОБА_1 сплачено Адвокатському бюро «Радецької Тетяни Петрівни» 5 500,00 грн (а.с. 153).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції надано Додаток №3 від 19.08.2019 до Договору №1803/19Ц від 18.03.2019, а саме розрахунок витрат на правничу допомогу від 19.08.2019, згідно якого ОСОБА_1 понесено витрати на правничу допомогу, а саме за підготовку та участь адвоката в судовому засіданні 20.08.2019 - 2000,00 грн та 1000,00 грн транспортні витрати, а всього 3000,00 грн.

Згідно квитанції №30 від 19.08.2019 ОСОБА_4 сплачено Адвокатському бюро «Радецької Тетяни Петрівни» 2500,00 грн.

Адвокат відповідача Радецька Т.П. суду пояснила, що з огляду на те, що ОСОБА_1 сплачено 2500,00 грн, то сума транспортних витрат становить 500,00 грн

Як зазначалось вище, згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Також, за приписами п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів приходить до висновку, що понесені відповідачкою витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції, а саме: вивчення та аналіз наданих матеріалів судової справи у розмірі 2000,00 грн; аналіз законодавства по даній категорії справ у розмірі 1 000,00 грн; підготовка та участь в судовому засіданні, призначеному на 05.04.2019 у розмірі 500,00 грн, а всього 3 500,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо витрат на правничу допомогу, а саме: підготовка та написання письмових пояснень - 2 000,00 грн, то такі витрати не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні пояснення, подані адвокатом Радецької Т.П. від імені ОСОБА_1 В матеріалах справи наявний лише відзив відповідачки на позовну заяву, поданий 05.12.2018, тобто до укладення Договору з Адвокатським бюро «Радецької Тетяни Петрівни» на надання правничої допомоги.

Колегія суддів також приходить до висновку про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, у розмірі 2000,00 грн за підготовку та участь адвоката в судовому засіданні 20.08.2019.

Щодо вимоги про стягнення транспортних витрат на суму 500 грн, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення таких витрат, оскільки за приписами ст. 133 ЦПК України відшкодуванню підлягають лише ті витрати, які пов`язані з наданою адвокатом роботою (послугою).

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обґрунтування розміру витрат та докази на підтвердження таких витрат, які колегію суддів частково задоволено до стягнення, відповідачем подано в строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 5 500,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_7 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

О.І. Шкоріна