Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 751/3147/16-ц

провадження № 61-13136св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Штелик С. П. (суддя- доповідач),

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 30 травня 2017 року у складі суддів: Бобрової І. О., Висоцької Н. В., Шитченко Н. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив поділити в натурі домоволодіння, що знаходиться у спільній частковій власності за адресою: АДРЕСА_1 згідно з варіантом № 1 висновку судового експерта № С-160 від 16 січня 2017 року та виділити йому: кімнату 2-3 площею 8,2 кв. м, кімнату 2-4 площею 8,9 кв. м, кімнату 2-5 площею 5,1 кв. м, кімнату 2-6 площею 7,9 кв. м, кімнату 2-7 площею 15,4 кв. м, кухню 2-8 площею 8 кв. м, санвузол 2-9 площею 4,8 кв. м, а всього площу 58,3 кв. м вартістю 176 147 грн з урахуванням надвірних будівель та споруд: підвалу під частиною будівлі А3-1, гаражу Б-1, сараю Б1-1, сараю Б2 (ІІ поверх), убиральні № 2, огорожі № 1 (1/2 частина), разом за надвірними будівлями та спорудами вартістю 80 612 грн 50 коп., а всього у домоволодінні на суму 256 759 грн 50 коп.; ОСОБА_2 : кухню 1-1 площею 8,2 кв. м, кімнату 1-2 площею 18,6 кв. м, тамбур І площею 1,3 кв. м, кладову II площею 3,9 кв. м, разом у будинку площу 32,00 кв. м вартістю 60 456 грн з урахуванням надвірних будівель та споруд: ґанку а2-1, убиральні № 3, огорожі № 1 (1/2 частина), разом за надвірними будівлями і спорудами вартістю 10 642 грн 50 коп., а всього за домоволодінням 71 098 грн 50 коп. Також просив встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 згідно з варіантом № 1 висновку № С-160 проведеної будівельно-технічної експертизи від 16 січня 2017 року.

Зазначав, що вони з відповідачем є співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2015 року у цивільній справі № 751/2798/15-ц змінено частки власників домоволодіння АДРЕСА_1 : визнано за ним право власності на 7/9 частин житлового будинку, за ОСОБА_2 - право власності на 2/9 частин житлового будинку. Крім того, вони з відповідачем як співвласники житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці, що знаходиться у їхньому спільному постійному користуванні, мають право на встановлення порядку користування нею шляхом виділення конкретної земельної ділянки кожному власнику частки житлового будинку для його обслуговування та приватизації цієї землі.

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила виділити їй в натурі: 7/12 часток основного житлового будинку по АДРЕСА_1 , тобто їй кімнату 18,6 кв. м, ОСОБА_1 - кімнати площею 8,2 і 8,6 кв. м (на підставі договору дарування); б) додаткову площу у будинку А-1: кухню - 8,2 кв. м, кладову - 3,9 кв. м, тамбур - 1,3 кв. м, а також вхід до будинку разом з ґанком - залишити у її власності згідно з договором дарування № 1703, зареєстрованим у Державному реєстрі прав власності від 08 липня 2004 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 20 травня 2013 року; у прибудові до будинку всю житлову та допоміжну площу розподілити у пропорції: 7/12 часток їй, 5/12 часток - ОСОБА_1 . Просила врахувати необхідність влаштування: а)окремого санвузла з ванною для неї; б) автономної газової і електросистеми; в) автономної опалювальної системи з відведенням окремого місця для встановлення їй котла обігрівальної системи. Надвірні споруди на підставі рішення апеляційного суду Чернігівської області від 20 травня 2013 року просила виділити їй у користування. Також просила встановити порядок користування земельною ділянкою, забезпечивши норми технічного обслуговування житлової площі власника ОСОБА_1 Решту земельної ділянки просила виділити для потреб її родини. 3обов`язати ОСОБА_1 : а) побудувати окремий вхід до своєї частини будинку; б) ліквідувати наявний злив каналізаційних фекально-сечових стоків санвузла та кухні на сторону її будинку.

Зазначала, що на підставі договору дарування № 1703 від 17 серпня 2000 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 20 травня 2013 року у цивільній справі № 2515/5426/2012 вона набула право власності на 7/12 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Цим же рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну ідеальних часток у частковій спільній власності та визнання за ним права власності на 7/9 часток відхилено через відсутність у нього на те правових підстав. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за нею зареєстровано 7/12 часток приватної власності за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить Інформаційна довідка із зазначеного реєстру № 52375979.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Поділено житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Виділено ОСОБА_1 в натурі в житловому будинку: кімнату 2-3 площею 8,2 кв. м, кімнату 2-4 площею 8,9 кв. м, кімнату 2-5 площею 5,1 кв. м, кімнату 2-6 площею 7,9 кв. м, кімнату 2-7 площею 15,4 кв. м, кухню 2-8 площею 8 кв. м, санвузол 2-9 площею 4,8 кв. м, а всього площею 58,3 кв. м. вартістю 176 147 грн; з надвірних будівель та споруд: підвал під частиною будівлі А3-1, гараж Б-1, сарай Б1-1, сарай Б2 (ІІ поверх), убиральню № 2, огорожу № 1 (1/2 частину), вартістю 80 612 грн 50 коп., а всього на суму 256 759 грн 50 коп..

Виділено ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,030717 га (307,17 кв. м) у тому числі: під житловим будинком - 0,0075 га; під господарськими спорудами - 0,0033 га; під землями вільними від забудови - 0,01721 га; під земельним сервітутом, встановленим на користь ОСОБА_2 - 0,002707 га за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до висновку № С-160 за результатами судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз від 16 січня 2017 року (варіант № 1).

Зобов`язано ОСОБА_1 для забезпечення ізольованого користування приміщеннями житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , влаштувати дверний проріз у зовнішній стіні приміщення 2-8.

Виділено ОСОБА_2 в натурі в житловому будинку: кімнату 1-1 площею 8,2 кв. м, кімнату 1-2 площею 18,6 кв. м, тамбур І площею 1,3 кв. м, кладову II площею 3,9 кв. м, а всього площею 32,00 кв. м, вартістю 60 456 грн; з надвірних будівель та споруд: ґанок а2-1, убиральню № 3, огорожу № 1 (1/2 частину), вартістю 10 642 грн 50 коп., а всього на суму 71 098 грн 50 коп., за адресою: АДРЕСА_1

Виділено ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,007383 (73,83 кв. м) га, у тому числі: під житловим будинком - 0,0042 га; під господарськими спорудами - 0,0001 га; під землями вільними від забудови - 0,003083 га за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до висновку № С-160 за результатами судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз від 16 січня 2017 року (варіант № 1).

Зобов`язано ОСОБА_2 для забезпечення ізольованого користування приміщеннями житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , закласти дверний проріз між приміщеннями І та 2-4.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що частки сторін у праві власності на будинок встановлені рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2015 року, згідно якого ОСОБА_1 має у власності 7/9 часток будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 - 2/9 частки. Відповідно до висновку № С-160 за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 16 січня 2017 року запропоновано 1 можливий варіант розподілу в натурі спірного домоволодіння та 2 варіанти розподілу земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Суд дійшов висновку, що розподіл спірного домоволодіння необхідно провести у відповідності до висновку судової будівельно-технічної експертизи № С-160 від 16 січня 2017 року та запропонованого експертом 1 варіантом розподілу домоволодіння. Увисновку експерта зазначено, що, оскільки на час обстеження інженерні комунікації будинку були відокремлені у квартирах, у випадку виявлення необхідності для автономного користування системами опалення, водопостачання, каналізації, електропостачання та газопостачання у житловому будинку, співвласникам необхідно розробити проект на переобладнання інженерних систем житлового будинку, у зв`язку з чим, кожним співвласником необхідно замовити проект на переобладнання частин житлового будинку. Порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 між попередніми співвласниками та на час розгляду справи встановлено не було, тому суд дійшов висновку про необхідність встановити порядок користування вищевказаною земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток співвласників домоволодіння, а саме: ОСОБА_1 - 7/9 часток, ОСОБА_2 - 2/9 часток, відповідно до запропонованого експертом 1 варіанту.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 30 травня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою - скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно з варіантом № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи за № С-160 від 16 січня 2017 року відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено. Встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи за № С-160 від 16 січня 2017 року, а саме:

ОСОБА_1 виділено земельні ділянки загальною площею 0,0139 га (139 кв. м) (позначені зеленим кольором у висновку судової будівельно-технічної експертизи), у тому числі: під житловим будинком - 0,0075 га;під господарськими спорудами - 0,0033 га; під землями вільними від забудови - 0,0031 га.

ОСОБА_2 виділено земельні ділянки загальною площею 0,0209 га (209 кв. м) (позначені червоним кольором у висновку судової будівельно-технічної експертизи), у тому числі: під житловим будинком - 0,0042 га;під господарськими спорудами - 0,0001 га; під землями вільними від забудови - 0,0166 га.

В спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частинах по 0,0036 га (36 кв.м.) залишено земельну ділянку площею 0,0072 га (позначена білим кольором у висновку судової будівельно-технічної експертизи).

В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно з варіантом № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи за № С-160 від 16 січня 2017 року, суд виходив з часток сторін у будинку, які визначені рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 751/2798/15-ц від 31 липня 2015 року у справі про зміну часток співвласників у спільній частковій власності. Разом з тим, отримавши у власність 05 червня 1990 року 5/12 частин будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 отримав, відповідно, і право користування 5/12 частками у праві користування земельною ділянкою за цією адресою. З огляду на це, а також в силу статті 91 ЗК УРСР (1970 року), подальша зміна ОСОБА_1 площі житлового будинку в бік збільшення (добудови) не вплинула на збільшення його частки в користуванні земельною ділянкою за вказаною адресою. У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку про встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 2 вищезазначеного висновку, згідно з яким: ідеальні частки співвласників в земельній ділянці площею 0,0420 га складають: ОСОБА_1 власник 5/12 частки - 0,0175 га (175 кв. м); ОСОБА_2 власник 7/12 часток- 0,0245 га (245 кв. м).

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1)Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що не можна погодитися із висновком апеляційного суду про те, що подальша зміна ним площі житлового будинку в бік збільшення не вплинула на збільшення частки у користуванні земельною ділянкою. Згідно рішення виконкому Чернігівської міської ради № 67 від 18 квітня 1994 року йому належить 3/4 будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, на момент укладення договору дарування, на підставі якого відповідач набула право власності на частку у будинку, у дар перейшли не 7/12 часток, а 3/12, що підтверджується рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 жовтня 2013 року у справі № 751/6369/13-ц. Таким чином, право користування земельною ділянкою перейшло до відповідача у розмірі отриманої нею в дар частки будинку.

(2) Позиція ОСОБА_2 .

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що вона оспорює дійсність рішення виконкому Чернігівської міської ради № 67 від 18 квітня 1994 року, зведені ним прибудови є самочинними. До 2015 року у ОСОБА_1 не було права власності на будинок, крім договору дарування від 05 червня 1990 року, за яким він став співвласником будинку у розмірі 5/12 часток. Згідно запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вона є власником 7/12 часток спірного будинку.

РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

14 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду, а 10 червня 2019 року - судді-доповідачу Штелик С. П.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті З ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної

Інстанцій

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що 05 червня 1990 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уклали договір дарування, відповідно до якого мати сторін ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 5/12 частин житлового будинку А-1, житловою площею 35,7 кв. м по АДРЕСА_1 ; в користування обдарованого ОСОБА_1 за договором перейшла частина будинку, що складається з двох кімнат 1-3 та 1-4 площею 8,2 кв. м та 8,9 кв. м. Право власності зареєстровано 03 липня 1990 року.

Після вчинення вказаного правочину ОСОБА_1 добудував до будинку прибудову. Рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної ради народних депутатів м. Чернігова від 14 жовтня 1991 № 226 дозволено прийняти до експлуатації будинок та прибудови до нього, виконані без дозволу ОСОБА_1 , що проживає по АДРЕСА_1 , а саме: кімнату площею 7,9 кв. м, кімнату площею 15,4 кв. м, кухню площею 8,0 кв. м, коридор площею 5,1 кв. м, санвузол площею 4,8 кв. м, гараж та сарай.

Рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної ради народних депутатів м. Чернігова від 11 листопада 1991 року № 254 затверджено акт прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом будинків та прибудов до них по АДРЕСА_1 , житлова площа 40,4 кв. м, загальна - 58,3 кв. м.

Відповідно до договору дарування від 17 серпня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Куранковою О. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1703, ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . При цьому в договорі дарування зазначено, що садиба, 7/12 частин якої відчужується, складається з дерев`яного житлового будинку А-1, житловою площею 59 кв. м, цегляного гаражу Б-1, цегляного сараю Б-1, дерев`яного сараю б, металевої огорожі № 1.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 751/6369/13-ц від 04 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 06 листопада 2013 року, задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано частково недійсним договір дарування від 17 серпня 2000 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а саме: в частині дарування ОСОБА_2 4/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . Вказаним рішенням встановлено, що після прийняття 11 листопада 1991 року в експлуатацію здійсненої ОСОБА_1 прибудови, рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 18 квітня 1994 року № 67 змінено ідеальні частині в загальній власності на спірний житловий будинок ( ОСОБА_5 - 1/4 частина будинку з надвірними спорудами, ОСОБА_1 - 3/4 частин будинку з надвірними спорудами), однак частина спірного будинку, яка належала позивачу, була подарована співвласником будинку ОСОБА_5 відповідачу ОСОБА_2 .

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 751/2798/15-ц від 31 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну часток співвласників у спільній частковій власності задоволені: змінено частки власників домоволодіння АДРЕСА_1 : визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/9 частин житлового будинку АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/9 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року касаційна скарга ОСОБА_2 відхилена, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2015 року та ухвала Апеляційного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року залишені без змін.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 90 ЗК Української РСР (1970 року), в редакції станом на 05 червня 1990 року (час отримання в дар ОСОБА_1 5/12 частин будинку), на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі, за новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених статтею 88 цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 91 ЗК Української РСР (1970 року), в редакції станом на 05 червня 1990 року, особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов`язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу.

За змістом статті 30 ЗК України (1990 року) в редакції, чинній станом на 17 серпня 2000 року (дата набуття частки у будинку ОСОБА_2 ) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

За висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року, № 6-253цс16 від 13 квітня 2016 року, зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Вирішуючи спір щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, апеляційний суд виходив із того, що 05 червня 1990 року ОСОБА_1 набув у власність 5/12 частин будинку АДРЕСА_1 таотримав, відповідно, право користування 5/12 частками у праві користування земельною ділянкою за цією адресою. У зв`язку з цим апеляційний суд виділив ОСОБА_1 у користування земельну ділянку 139 кв. м, ОСОБА_2 - 209 кв. м., а в спільному користуванні залишив земельну ділянку розміром 72 кв. м (разом 420 кв. м).

Тобто, апеляційний суд виходив із того, що у ОСОБА_2 право користування земельною ділянкою виникло у розмірі 7/12 часток.

Разом з тим, апеляційний суд залишив поза увагою ті обставини, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 751/6369/13-ц від 04 жовтня 2013 року визнано недійсним договір дарування від 17 серпня 2000 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , в частині дарування ОСОБА_2 4/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .Суд встановив, що ОСОБА_2 подаровано 4/12 частин житлового будинку, які належать ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_2 набула у власність 3/12 частки будинку, тому за статтею 30 ЗК України (1990 року) у розмірі 3/12 часток до неї перейшло й право користування земельною ділянкою.

Згідно рішення виконкому Чернігівської міської ради № 67 від 18 квітня 1994 року ОСОБА_1 належить 3/4 будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 751/2798/15-ц від 31 липня 2015 року змінено частки власників домоволодіння АДРЕСА_1 : визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/9 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, за ОСОБА_2 визнано право власності на 2/9 частин житлового будинку.

Разом з тим, частки сторін у праві користування земельною ділянкою для обслуговування будинку з урахуванням встановлених обставин справи суд не визначив.

Крім того, пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»визначено, що сторони зобов`язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання, зокрема: у справах про встановлення порядку користування земельною ділянкою співвласників житлового будинку: документи про надання її для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та споруд.

Згідно технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1 , його побудовано у 1960 році.

У 1960 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно із статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пунктом 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Згідно напису на плані земельної ділянки, відведеної для індивідуального будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 , площа садиби становить 380 кв. м, такий розмір земельної ділянки під будинком вказано й у договорах дарування від 05 червня 1990 року та від 17 серпня 2000 року.

Експерт, висновки якого покладено в основу рішення апеляційного суду, виходив із розміру присадибної земельної ділянки у 420 кв. м, як вказано в технічному паспорті на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Між тим, рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки розміром 420 кв. м для обслуговування будинку по АДРЕСА_1 матеріали справи не містять.

Апеляційний суд вирішив питання щодо порядку користування земельною ділянкою, розмір якої не встановлено відповідно до правовстановлюючих документів на землю.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

За доводами касаційної скарги оспорюється вирішення судом позовних вимог сторін щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, а тому, з огляду на допущені апеляційним судом порушення процесуального закону, ухвалене ним рішення необхідно скасувати в цій, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 30 травня 2017 року скасувати в частині вирішення позовних вимог сторін про встановлення порядку користування земельною ділянкою, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик