ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/750/19Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Черкаська міська рада,

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 вересня 2019 року у складі судді Позарецької С.М., -

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку.

Зазначав, що він є спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13 липня 2016 року державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., він є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Успадкований житловий будинок з надвірними спорудами знаходиться на земельній ділянці площею 513 кв.м., кадастровий номер -02-077-0027, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Право власності на цю земельну ділянку було оформлене та зареєстроване за спадкодавцем ОСОБА_3 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 705905 від 6 жовтня 2005 року.

Постановою державного нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. від 13 липня 2016 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку.

Постанова мотивована тим, що заповіт від 12 вересня 1984 року зареєстрований у реєстрі за номером № 2-4514, було складено виключно на належний ОСОБА_3 житловий будинок.

Вважає, що одночасно з переходом права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , позивач набув право власності на земельну ділянку площею 513 кв. м., кадастровий номер -02-077-0027, яка розташована по АДРЕСА_1 на території АДРЕСА_1 .

Позивач позбавлений можливості провести державну реєстрацію свого права у зв`язку з чим в нього відсутній належний правовстановлюючий документ, який підтверджує його право власності на земельну ділянку, а тому вважає, що позбавлення його можливості оформити таке право у встановленому законом порядку підлягає захисту в судовому порядку.

Просив визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 513 кв. м., кадастровий номер -02-077-0027, яка розташована по АДРЕСА_1 на території АДРЕСА_1 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відсутні підтверджуючі дані, які б свідчили про родинні зв`язки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (спадкодавець) і, які б давали підстави для спадкування земельної ділянки, що належала на праві власності померлій, за законом. Також, земельна ділянка не охоплена заповітом, який за життя був складений ОСОБА_3 , а тому позивач не є спадкоємцем земельної ділянки і за заповітом.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 вересня 2019 року та прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме ст. ст. 2, 228-229, 263 ЦПК України, оскільки судом не було встановлено обставини переходу права власності на земельну ділянку до позивача на підставі ч. 2 ст. 1225 ЦК України. Вказує, що одночасно з переходом права власності на успадкований позивачем житловий будинок з надвірними спорудами, позивач набув право власності на земельну ділянку на якій розташований зазначений об`єкт нерухомого майна, на що суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим не застосував до спірних правовідносин ч. 2 ст. 1225 ЦК України.

25 листопада 2019 року представник Черкаської міської ради - Михно Р.М. подав відзив на апеляційну скаргу в якому посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно встановлені всі обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 вересня 2019 року - без змін.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 1984 року ОСОБА_3 складено заповіт, відповідно до якого остання заповіла будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 Заповіт посвідчений старшим нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Фіщук В.Я. та зареєстровано в реєстрі за № 2-4514 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа № 357/2016.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 липня 2016 року, посвідченим державним нотаріусом Другої черкаської нотаріальної контори Демиденко О.А., позивач успадкував після смерті ОСОБА_3 житловий будинок загальною площею 43,7 кв.м., з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с.9).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 6 жовтня 2005 року Серії ЯА №705905 виданого ОСОБА_3 вбачається, що вона була власником земельної ділянки площею 513 кв. м., яка розташована по АДРЕСА_1 на території АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.11).

Постановою нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та/або за законом на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті гр. ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Дана постанова нотаріуса мотивована неможливістю видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та /або за заповітом на земельну ділянку, оскільки вона неохоплена заповітом та між заявником і померлою відсутній родинний зв`язок.

З листа нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. від 24 квітня 2019 року № 1059/01-16 вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся ОСОБА_1 та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами. Інші заяви про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини у спадковій справі відсутні (а.с.39).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 513 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на норму ст. 1225 ЦК України.

З аналізу норм матеріального права, що регулюють правовідносини спадкування, вбачається, що юридичну долю земельної ділянки, на якій розташований успадкований будинок, інші будівлі та споруди за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження такою ділянкою, належною йому на праві власності, визначають ч. 2 та 3 ст. 1225 ЦК України.

Норма ст. 1225 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Частини 2 та 3 коментованої статті визначають юридичну долю земельної ділянки, на якій розташований успадкований житловий будинок, інші будівлі та споруди. Цивільний кодекс України виходить з принципу "земля слідує долі розташованій на ній будівлі". В силу цього принципу до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить одночасно право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані, а також право власності або право користування тією частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інше не передбачено заповітом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що правило статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій порушив норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Зокрема, суд не врахував, що земельна ділянка має цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 і перебувала у власності померлої ОСОБА_4 на підставі державного акту, у зв`язку з чим, при успадкуванні житлового будинку, ОСОБА_1 , на підставі ст. 1225 ЦК України, набув право власності на спірну земельну ділянку площею 513 кв.м.

Колегія суддів, встановивши цільове призначення земельної ділянки, яка призначена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, вважає за доцільне, в даному випадку, виходити з принципу ЦК України - «земля слідує долі розташованій на ній будівлі». У силу цього принципу до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить одночасно право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані, а також право власності або право користування тією частиною ділянки, яка необхідна для обслуговування, якщо інше не передбачено заповітом.

Повно та всебічно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши цільове призначення спірної земельної ділянки, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 та 3 ст. 1225 ЦК України, у зв`язку із чим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 вересня 2019 року - до скасування з прийняттям нового рішення у справі про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку, на якій розташований успадкований будинок, інші будівлі та споруди, оскільки вона призначена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального або матеріального права.

На підставі приведених вище доводів, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється, оскільки позивач просив не стягувати судові витрати з відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 вересня 2019 року у даній справі скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 513 кв. м., кадастровий номер -02-077-0027, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 24 грудня 2019 року

Судді: Н. І. Гончар

Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова: