Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 335/14116/14-ц

провадження № 61-28726св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , Відділ освіти, молоді та спорту Кам`янсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 06 лютого 2015 року у складі судді Бойка О. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Крилової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У листопаді 2014 року Запорізьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Запорізьке обласне ВФССТВП) в особі виконавчої дирекції звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Відділ освіти, молоді та спорту Кам`янсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області, про відшкодування матеріальної шкоди в порядку зворотної вимоги (регресу), посилаючись на те, що 02 грудня 2011 року приблизно о 07 год 30 хв ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1 , на проїзній частині вулиці 40 років Радянської України в напрямку вулиці Я. Новицького в місті Запоріжжі, вчасно не відреагувавши на зміну дорожньої обстановки, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка рухалася по нерегульованому пішохідному переходу. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження, внаслідок чого настала її тимчасова непрацездатність. ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з Відділом освіти, молоді та спорту Кам`янсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області, яким складено акт про нещасний випадок невиробничого характеру від 12 грудня 2011 року № 1. Робочим органом Фонду - Енергодарською міською виконавчою дирекцією Запорізького обласного ВФССТВП, в якому перебуває на обліку роботодавець ОСОБА_2 . - Відділ освіти, молоді та спорту Кам`янсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області, сплачено ОСОБА_2 допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі 19 255,50 грн, починаючи з шостого дня непрацездатності (в період з 07 грудня 2011 року по 17 травня 20012 року). Враховуючи викладене, Запорізьке обласне ВФССТВП просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 19 255,50 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 06 лютого 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Запорізького обласного ВФССТВП в особі виконавчої дирекції завдану матеріальну шкоду в розмірі 19 255,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач виплатив ОСОБА_2 допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі 19 255,50 грн, тому на підставі статей 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) він має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи - відповідача ОСОБА_1 в розмірі виплаченого відшкодування.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 12 червня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 06 лютого 2015 року залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 06 лютого 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 06 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 жовтня 2017 рокув якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, чим порушено його право на судовий захист. Акт від 12 грудня 2011 року № 1, складений за місцем роботи ОСОБА_2 - Благовіщенською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Кам`янсько-Дніпровської районної ради Запорізької області, не містить детального викладення обставин пригоди, має численні дописки, а також підписаний та затверджений однією особою, тому не міг бути підставою для виплати ОСОБА_2 допомоги по тимчасовій непрацездатності. Додані до матеріалів справи копії листків непрацездатності свідчать про безпідставність стягнення з нього коштів на відшкодування допомоги по тимчасовій непрацездатностіОСОБА_2 , оскільки містять зазначення діагнозу «перелом лівої ноги», тоді як в результаті ДТП ОСОБА_2 було завдано перелом правої ноги. Підчас розгляду справи він вказував на порушення норм процесуального права, однак суди не взяли їх до уваги, не витребували необхідні докази, чим порушили вимоги законодавства і поклали на нього тягар необґрунтованих матеріальних витрат з урахуванням того, що він сплатив ОСОБА_2 заявлену нею суму матеріальної та моральної шкоди.

У січні 2018 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області як правонаступник позивача - Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності подало заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначило про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень і просило відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є видані ОСОБА_2 у встановленому порядку листки непрацездатності, тому наявні, на думку відповідача, порушення при складанні акту від 12 грудня 2011 року № 1 про нещасний випадок невиробничого характеру, зокрема дописки та інші невідповідності, не стосуються обов`язку ОСОБА_1 відшкодувати здійснені позивачем виплати. Видані ОСОБА_2 листки непрацездатності були продовженням листка серії АВА № 593574, що виданий першим на підтвердження того, що вона отримала травму внаслідок ДТП, тобто страховий випадок є одним триваючим.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Орджонікідзевського районного суду Запорізької області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 травня 2018 року справу № 335/14116/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року заяву Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області задоволено, замінено позивача - Запорізьке обласне ВФССТВПправонаступником - Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області у справі за позовом Запорізького обласного ВФССТВПв особі виконавчої дирекції до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Відділ освіти, молоді та спорту Кам`янсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області, про відшкодування шкоди у порядку зворотної вимоги (регресу).

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 02 грудня 2011 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1 , на проїзній частині вулиці 40 років Радянської України в напрямку вулиці Я. Новицького в місті Запоріжжі, вчасно не відреагував на зміну дорожньої обстановки та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка рухалася по нерегульованому пішохідному переходу.

Вказана ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 вимог підпункту «б» пункту 2.3, пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 17 квітня 2012 року у справі № 0818/1059/2012.

В результаті ДТП ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження і настала її тимчасова непрацездатність.

Потерпіла ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з Відділом освіти, молоді та спорту Кам`янсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області, яким було складено акт від 12 грудня 2011 року № 1 про нещасний випадок невиробничого характеру.

На підставі виданих ОСОБА_2 листків непрацездатності серії АВА № 593574 (з 07 грудня 2011 року по 22 грудня 2011 року), серії АВА № 450862 (з 23 грудня 2011 року по 21 січня 2012 року), серії АВА № 450987 (з 22 січня 2012 року по 20 лютого 2012 року), серії АВА № 451133 (з 21 лютого 2012 року по 19 березня 2012 року), серії АВА № 451558 (з 20 березня 2012 року по 18 квітня 2012 року), серії АВХ № 436044 (з 19 квітня 2012 року по 17 травня 2012 року), згідно із заявами-розрахунками від 26 січня 2012 року № 08/116, від 27 лютого 2012 року № 08/267, від 27 березня 2012 року № 08/387, від 23 квітня 2012 року № 08/512, від 28 травня 2012 року № 08/625 робочим органом Фонду, в якому перебував на обліку Відділ освіти, молоді та спорту Кам`янсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області - Енергодарською міською виконавчою дирекцією Запорізького обласного ВФССТВПвиплачено ОСОБА_2 допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі 19 255,50 грн, починаючи з шостого дня непрацездатності (за період непрацездатності з 07 грудня 2011 року по 17 травня 2012 року).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена норма, що регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

При цьому правовідносини, пов`язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до частин першої-другої статті статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування шкоди переходить до страховика лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. В разі проведення страхових виплат за договором особистого страхування (життя, здоров`я, працездатності, пенсійного забезпечення) таке право вимоги страховика до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, не передбачено.

Страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема прийнятим відповідно до цих Основ Законом України від 18 січня 2011 року № 2240-ІІІ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (далі - Закон № 2240-ІІІ) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2240-ІІІ загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв`язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім`ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов`язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім`ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 5 Закону № 2240-ІІІ визначено основні принципи страхування від нещасного випадку, якими є, зокрема обов`язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю; державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав; обов`язковість фінансування Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг в обсягах, передбачених цим Законом; формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування; цільове використання коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності; відповідальності роботодавців та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим законом.

Згідно з пунктом 1 статті 2 Закону № 2240-ІІІ суб`єктами страхування є: страховик Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; страхувальник роботодавець; застрахована особа найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи, на користь яких здійснюється загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. Об`єктом страхування є тимчасова втрата працездатності застрахованою особою.

Пунктом 1 частини першої статті 35 Закону № 2240-ІІІ передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу),

у разі настання в неї страхового випадку - тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві

Таким чином, страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності є загальнообов`язковим особистим страхуванням.

Основами законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Законом № 2240-ІІІ, а також нормами глави 67 ЦК України не передбачено право страховика, який сплатив страхове відшкодування потерпілій особі, на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування сплачених застрахованому страхових сум.

Крім того, задоволення таких вимог означає заміну сторін у зобов`язанні, в якому права застрахованої особи на отримання відшкодування переходять до страховика, у той час як відповідно до статті 515 ЦК України не допускається заміна кредитора в зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Оскільки сфера дії Закону № 2240-ІІІ поширюється виключно на застрахованих осіб, страхувальників та страховика й цим Законом, а також іншими нормативно-правовими актами не врегульований правовий механізм відносин Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності як страховика з іншими особами, відповідальними за шкоду, завдану життю та здоров`ю застрахованої особи, то до таких правовідносин підлягають застосуванню загальні положення ЦК України щодо страхування.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 12 вересня 2011 року у справі № 6-21цс11.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Вирішуючи цей спір, суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли помилкового висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача виплаченого страхового відшкодування.

З наведених вище підстав пред`явлений позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані вищенаведені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, Верховний Суд дійшов висновку про вихід за межі доводів касаційної скарги.

Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог на підставі частини першої статті 412 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 06 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 жовтня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Відділ освіти, молоді та спорту Кам`янсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області, про відшкодування матеріальної шкоди в порядку зворотної вимоги (регресу) відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
М. Ю. Тітов