УХВАЛА

22 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 233/5967/18

провадження № 61-15526ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня

2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 15 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі - ТОВ «Страхове товариство «Домінанта») про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області

від 16 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 25 616,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 24 644,50 грн, а також витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 650,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Донецького апеляційного суду від 15 липня 2019 року рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня

2019 року скасовано в частині стягнення із ОСОБА_1 на

користь ОСОБА_2 витрат за проведення експертного дослідження у розмірі 650,00 грн.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня

2019 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у

розмірі 24 644,50 грн залишено без змін.

Абзац другий резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: «Стягнути з ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 25 616,00 грн, а також витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 650,00 грн».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду

від 15 липня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення із ОСОБА_1 вартості відновлюваного ремонту автомобіля у розмірі 26 644,50 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 61 512,59 грн, яка станом на 01 січня

2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00х100=192 100,00).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктами «а» пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 176 ЦПК України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 15 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Коротун