Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 363/507/16-ц

провадження № 61-16885св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 липня 2016 року

в складі судді Рудюка О. Д. та рішення апеляційного суду Київської області

від 09 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Волохова Л. А., Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» (далі - ПАТ «СК «Скайд») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 27 вересня 2015 року сталася ДТП, учасниками якої були ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «BMW», номерний знак НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «TOYOTA», номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею124 КУпАП.

Позивач зазначав, що звертався до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 для проведення незалежної оцінки понесеного матеріального збитку. Відповідно до звіту від 14 січня 2016 року розмір вартості ремонтно-відновлювальних робіт склав 29 491,19 грн.

20 січня 2016 року позивач отримав від ПАТ «СК «Скайд», в якій застраховано автомобіль марки «BMW», лист про безпідставність здійснення виплати страхового відшкодування завданої внаслідок ДТП виходячи із того, що розмір завданого збитку ними не може бути визначений внаслідок проведених ремонтно-відновлювальних робіт.

Посилаючись на те що його права як особи, яка має право на отримання відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, порушені та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «СК «Скайд» грошові кошти в якості відшкодування шкоди завданої внаслідок настання ДТП у розмірі 15 353,67 грн, пеню у розмірі 1 841,32 грн, 3 % річних у розмірі

139,44 грн, індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 587,83 грн, різницю між розміром завданої шкоди та розміром виплати страхового відшкодування у розмірі 14 138,52 грн; стягнути з ПАТ «СК «Скайд» та ОСОБА_2 грошові кошти здійсненні у якості витрат із транспортування пошкодженого транспортного засобу в розмірі 460,00 грн, оплату за виготовлення незалежної оцінки завданого збитку в розмірі 500,00 грн, компенсацію витрат із сплати судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 липня

2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто

з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди

у розмірі 14 138,52 грн, витрати по транспортуванню пошкодженого транспортного засобу - 460,00 грн, витрати по виготовлення звіту про незалежну оцінку - 500,00 грн. У частині позовних вимог до ПАТ «СК «Скайд» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 завдав позивачу майнової шкоди, яка полягає у вартості відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля, що зазнав технічних ушкоджень з вини відповідача. Позовні вимоги до ПАТ «СК «Скайд» задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведені ті обставини, які визначені статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Київської області від 09 лютого 2017 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 липня

2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ПАТ «СК «Скайд» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ПАТ «СК «Скайд» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у якості відшкодування шкоди завданої внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 15 352,67 грн; пеню у розмірі 1 841,32 грн; 3 % річних -

139,44 грн; індекс інфляції за весь час прострочення - 587,83 грн, а всього -

17 921,26.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач звернувся до ПАТ «СК «Скайд» з дотриманням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Аргументи учасників справи

У березні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами порушено вимоги статті 74 ЦПК України, оскільки його не повідомлено про дату та місце судового розгляду справи, тому порушено його право на судовий захист, яке спричинило неможливість його участі в розгляді судової справи. Крім того, судами порушено норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судові рішення оскаржуються в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , а тому в іншій частині позовних вимог справа судом касаційної інстанції не переглядається.

Відзивів іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 07 квітня 2016 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження в цій справі та частково зупинено виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області

від 20 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області

від 09 лютого 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно частини першої статті 158 ЦПК України 2004 року розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна торона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні

з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (№ 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA,

№ 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня

2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц)».

Відповідно до частин п?ятої, дев?ятої статті 74 ЦПК України 2004 року у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається, зокрема, фізичним особам - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Суд (апеляційний суд) відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, якщо немає відомостей про вручення їй судової повістки (частина перша статті 169, частина перша статті 305 ЦПК України 2004 року).

Матеріалами справ підтверджується, що судові повістки про виклик до Вишгородського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року, від 21 квітня 2016 року, від 21 червня 2016 року, від 07 липня 2016 року, а також до Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року, від 05 грудня 2016 року, направлялись ОСОБА_2 не за зареєстрованою адресою його місця проживання (а. с. 36 - 37). Всі повістки повернулися без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції, оскільки не отримував повістки про виклик до суду та не був присутнім

у судовому засіданні, а повернуті листи без їх вручення адресату не свідчать про фіксацію факту належного його повідомлення.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті

6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Таким чином, судами порушено право ОСОБА_2 знати про час і місце судових засідань (частина друга статті 6 ЦПК України 2004 року), що

є порушенням права на доступ до правосуддя та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року та

у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня 2017 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що попередні суди розглянули справу за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, про що останній зазначає у касаційній скарзі, що згідно пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судових рішень

з направленням справи на новий розгляд.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 07 квітня 2016 року було зупинене виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 липня

2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 09 лютого

2017 року в частині стягнення із ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі 14 138,52 грн, витрат по транспортуванню пошкодженого транспортного засобу в розмірі 460 грн, витрат по виготовленню звіту про незалежну оцінку в розмірі 500 грн та витрат по сплаті судового збору в розмірі 275,60 грн,

З урахуванням того, щосудові рішення в цій частині підлягають скасуванню, Верховний Суд не поновлює їх виконання.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 липня

2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 09 лютого

2017 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 14 138,52 грн, витрати по транспортуванню пошкодженого транспортного засобу 460,00 грн, витрати по виготовлення звіту про незалежну оцінку - 500,00 грн та витрати по сплаті судового збору - 275,60 грн, скасувати.

Справу № 363/507/16-ц в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі

14 138,52 грн, витрати по транспортуванню пошкодженого транспортного засобу 460,00 грн, витрати по виготовлення звіту про незалежну оцінку - 500,00 грн та витрати по сплаті судового збору - 275,60 грн, направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков