Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 754/5394/17

провадження № 61-31222св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року у складі судді Лісовської О. В. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року у складі суддів: Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Національний банк України, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Союз»,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Національного банку України, публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Союз» (далі - ПАТ «КБ «Союз») про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Зазначав, що він з 27 березня 2012 року працює в ПАТ «КБ «Союз» на посаді начальника відділу обслуговування фізичних осіб Операційного управління. Починаючи з 16 березня 2016 року ПАТ «КБ «Союз» не виплачує йому заробітну плату, посилаючись на відключення банку від системи електронних платежів Національним банком України. Внаслідок такого відключення банк позбавлений можливості також перерахувати до державного бюджету податок на доходи фізичних осіб, військовий збір тощо. Станом на 03 квітня 2017 року у відповідача виникла заборгованість із виплати заробітної плати у розмірі 88 482 грн 03 коп. Судовим рішенням адміністративних судів Національний банк України зобов`язано вчинити дії щодо відновлення ПАТ «КБ «Союз» як учасника системи електронних платежів, дозволити усі початкові платежі у системі електронних платежів. Тому саме незаконні дії Національного банку України унеможливлюють виконати зобов`язання ПАТ «КБ «Союз» щодо виплати йому заробітної плати. Тобто, Національний банк України, не виконуючи рішення судів, своєю бездіяльністю порушує його право на отримання грошової суми у розмірі 88 482 грн 03 коп., нарахованої ПАТ «КБ «Союз» в якості заробітної плати, що завдає йому майнової шкоди. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У відповідності до норм статей 1166, 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана Національним банком України, повинна бути відшкодована йому незалежно від відповідача.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь нараховану, але не виплачену з вини Національного банку України у розмірі 88 482 грн 03 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто із ПАТ «КБ «Союз» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період із 16 березня 2016 року по 03 квітня 2017 року у розмірі 88 482 грн 32 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обґрунтованими є вимоги позивача у частині стягнення заробітної плати з ПАТ «КБ «Союз», оскільки саме роботодавець має обов`язок перед своїми працівниками на виплату заробітної плати. У частині солідарного стягнення невиплаченої заробітної плати з Національного банку України необхідно відмовити, оскільки Національний банк України не є особою, з якою позивач перебуває у трудових відносинах.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд дійшов вірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати саме з ПАТ «КБ «Союз» та про безпідставність вимог щодо солідарного обов`язку відповідача Національного Банку України перед позивачем, адже у трудових відносинах з Національним банком України позивач не перебував. Інших вимог до Національного Банку України позивач не пред`являв.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення в частині відмови у солідарному стягненні коштів із відповідачів, задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судовим рішенням адміністративних судів Національний банк України зобов`язано вчинити дії щодо відновлення ПАТ «КБ «Союз» як учасника системи електронних платежів, дозволити усі початкові платежі у системі електронних платежів. Національний банк України, не виконуючи рішення судів, своєю бездіяльністю порушує його право на отримання грошової суми у розмірі 88 482 грн 03 коп., нарахованої ПАТ «КБ «Союз» в якості заробітної плати, що завдає йому майнової шкоди. Відносини між ним та Національним банком України регулюються главою 82 ЦК України «Відшкодування шкоди». ПАТ «КБ «Союз» внаслідок бездіяльності Національного банку України фактично позбавлений можливості сплатити йому кошти, а тому стягнення спірної суми лише з ПАТ «КБ «Союз» є неефективним засобом юридичного захисту порушених прав.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що ОСОБА_1 з 27 березня 2012 року працює на посаді начальника відділу обслуговування фізичних осіб Операційного управління ПАТ «КБ «Союз».

За період з 16 березня 2016 року по 03 квітня 2017 року включно позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 88 482 грн 03 коп.

Відключення ПАТ «КБ «Союз» від системи електронних платежів Національним банком України здійснено на підставі постанов Правління Національного банку України від 15 березня 2016 року № 162/БТ, від 28 квітня 2016 №299/БТ, які були визнані протиправними та скасовані постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/4275/16 від 28 березня 2016 року, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/4275/16 від 26 квітня 2016 року. Вказаними судовими рішеннями зобов`язано Національний банк України серед іншого вчинити дії щодо відновлення ПАТ «КБ «СОЮЗ» в якості учасника системи електронних платежів, дозволити усі початкові платежі ПАТ «КБ «Союз» у системі електронних платежів.

Відповідач ПАТ «КБ «Союз» визнав позов та зазначив, що здійснити виплати заробітної плати він матиме можливість, якщо Національний Банк України підключить його до системи електронних платежів.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.

Згідно з статтею 4 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк є економічно самостійним органом, який здійснює видатки за рахунок власних доходів у межах затвердженого кошторису адміністративних витрат, а у визначених цим Законом випадках - також за рахунок Державного бюджету України.

Національний банк не відповідає за зобов`язаннями органів державної влади, а органи державної влади не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання.

Національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що вимоги про стягнення заробітної плати можуть заявлятися до особи, з якою позивач уклав трудовий договір.

У вказаній справі Національний банк України не є належним відповідачем, оскільки не є суб`єктом матеріально-правових відносин та не має перед позивачем обов`язків, які з них випливають.

Підставою позову є обставини, а не норми матеріального права.

Позов ОСОБА_1 обґрунтований невиплатою заробітної плати, а тому посилання заявника в касаційній скарзі на незаконність дій Національного банку України, які визнано такими судовими рішеннями, не є предметом доказування у вказаній справі на підтвердження вимог про стягнення заробітної плати.

З огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини, Верховний Суд дійшов висновку про те, що суди обґрунтовано відмовили у позові в частині вимог до Національного банку України, а доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із судовими рішеннями.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А. А. Калараш

А. О. Лесько

Є. В. Петров

С. П. Штелик