У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- за участю секретаря судового засідання Бойко І.І.

з участю: представника ОСОБА_1 - адвоката Данилевич А.Б.,

стягувача ОСОБА_2 ,

представника ДВС- державного виконавця Польного Б.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Данилевич Андріана Богданівна про поновлення строку на подання скарги, визнання неправомірними дій головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в частині винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень від 07 березня 2019 року, скасування винесених постанов та зобов`язання вчинити дії у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

заінтересовані особи- ОСОБА_2 , Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Данилевич А.Б., звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в частині винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень від 07 березня 2019 року ВП № 58572445 та ВП № 58572321, скасування винесених постанов та зобов`язати державного виконавця винести у ВП № 585724455 та № 58572321 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

В обґрунтування вимог заявник вказала, що 07 лютого 2019 року Тернопільським апеляційним судом ухвалено постанову, якою змінено рішення Тернопільського міськрайонного суду, зменшено суму стягнення, стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в сумі 101 402,93 грн. та три відсотки річних в сумі 10065,78 грн.

06 березня 2019 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 (із зворотної сторони виконавчого документа вказано « ОСОБА_3 ») інфляційних втрат в розмірі 101402,93 грн. та три відсотки річних - 10065,78 грн. На підставі даного виконавчого листа державним виконавцем 07 березня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 58572445. 13 березня 2019 року боржником сплачено заборгованість ОСОБА_2 на особистий її рахунок, що підтверджується квитанцією №58. 15 травня 2019 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 10 травня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору на суму 11 146.87 грн. на користь відділу ДВС. Підставою винесення даної постанови є постанова про відкриття виконавчого провадження, в якій невірно зазначено стягувача ОСОБА_4 , однак вірно по батькові стягувача « ОСОБА_5 ».

Також, 06 березня 2019 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 (із зворотної сторони виконавчого документа вказано « ОСОБА_6 ») судових витрат в сумі - 1601,34 грн. На підставі даного виконавчого листа державним виконавцем 07 березня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58572321. 23 травня 2019 року боржником сплачено заборгованість ОСОБА_2 на особистий її рахунок, що підтверджується квитанцією №33. 21 червня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Цього ж дня державним виконавцем винесена постанову про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору на суму 160,13 грн. на користь відділу ДВС. Підставою винесення даної постанови є постанова про відкриття виконавчого провадження, в якій невірно зазначено стягувача ОСОБА_7 , однак вірно по батькові стягувача « ОСОБА_5 ».

Відтак, у постановах про відкриття виконавчого провадження стягувачем зазначено ОСОБА_4 , якій ОСОБА_1 жодних коштів не винна. Вважає, що при неналежному оформленні виконавчого документа, а саме невірному зазначенні стягувача на зворотній стороні виконавчого документа, державний виконавець повинен був повернути виконавчі документи стягувачу.

Посилаючись на наведене та те, що підставою винесення оскаржуваних постанов про відкриття виконавчих проваджень був виконавчий документ, що не відповідає вимог закону, просить задовольнити скаргу.

Також, ОСОБА_1 просила поновити строк звернення до суду із скаргою, посилаючись на те, що дізналась про порушення своїх прав отримавши ухвалу суду у справі за № 607/12374/17 від 25 липня 2019 року за її заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Данилевич А.Б. скаргу підтримала, зіславшись на доводи викладені у ній.

Представник ДВС державний виконавець Польний Б.М суду пояснив, що дії державного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження відповідають вимогам закону. Виконавчі провадження були відкриті на підставі виконавчих листів, жодних підстав для повернення виконавчих листів стягувачу не було, виконавчий збір було стягнуто у зв`язку з тим, що рішення суду підлягало до примусового виконання та боржником було сплачено кошти після видання виконавчих листів та відкриття виконавчого провадження. Наявність технічних помилок допущених у виконавчих листах не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження. Більше того, на даний час виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед ОСОБА_2 . Посилаючись на наведене, просив у задоволенні скарги відмовити.

Стягувач ОСОБА_2 заперечила щодо задоволення скарги. Крім того, зазначила, що на даний час ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 31 липня 2019 року виправлено помилки у виконавчих листах виданих 06 березня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області по справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів та понесених судових витрат, де на звороті виконавчих документів вважати вірним по батькові стягувача « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_6 ».

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних задоволено та стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в розмірі 132 378,38 гривень та три відсотки річних в сумі 15 750,75 гривень.

На підставі зазначеного рішення суду 24 жовтня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист №607/12374/17 про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 інфляційних витрат в розмірі 132378,38 гривень, три відсотки річних у сумі 15750,75 гривень та понесені судові витрати. Рішення суду від 19 квітня 2018 року набрало законної сили 19 жовтня 2018 року.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2018 року змінено. Зменшено суму стягнення, зокрема стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в сумі 101402,93 гривень та три відсотки річних в сумі 10065,78 гривень, в решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 05 березня 2019 року виконавчий лист №607/12374/17 від 24 жовтня 2018 року визнаний таким, що не підлягає до виконання.

06 березня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчі листи №607/12374/17 про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 1601,34 гривень понесених судових витрат та інфляційні витрати в розмірі 101402,93 гривень та три відсотки річних 10065,78 гривень.

На зворотній частині вказаних виконавчих листів стягувача по батькові помилково вказано « ОСОБА_6 » замість « ОСОБА_5 ».

07 березня 2019 року постановою головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Польного Б.М. було відкрито виконавче провадження № 58572445 з виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_7 інфляційні втрати в розмірі 101402,93 гривень та три відсотки річних 10065,78 гривень.

Також, 07 березня 2019 року постановою головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Польного Б.М. було відкрито виконавче провадження № 58572321, про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_7 1601,34 гривень понесених судових витрат.

10 травня 2019 року державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП №5572445 винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута.

Згідно квитанції № 33 від 23.05.2019 року, ОСОБА_1 сплатила на рахунок отримувача ОСОБА_2 1601,34 грн. та згідно квитанції № 58 від 13.03.2019 року, ОСОБА_1 сплатила на рахунок отримувача ОСОБА_2 111470,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Польного Б.М. від 15 травня 2019 року закінчено виконавчі провадження № 58572445, № 58572321.

Суд, розглянувши скаргу, вивчивши матеріали справи та виконавчого провадження, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вважає, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк може бути поновлено судом.

Встановлено, що заявник просить поновити строк звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на те, що дізналась про порушення своїх прав, а саме винесення судом ухвали суду про відмову у визнанні виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, 25 липня 2019 року отримавши повну ухвалу суду.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 слід поновити строк звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 2 цього ж Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з вимогами ст. 4 .Закону у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Встановлено, що виконавчі листи від 06 березня 2019 року видані на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 липня 2011 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року, відповідають вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, містять повне ім`я стягувача і боржника, їх місце проживання.

Таким чином, дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження по виконанню судових рішень на підставі виконавчих листів від 06 березня 2019 року є правомірними і такими, що відповідають вимог ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Безпідставними є доводи заявника про те, що державний виконавець у зв`язку із допущеними помилками на зворотній стороні виконавчих листів у написанні по батькові стягувача, повинен був винести постанову про повернення їх стягувачу, оскільки наявність будь-яких описок чи розбіжностей у виконавчих листах не може позбавити стягувача права на виконання рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Вказані технічні описки є підставою для звернення до суду із заявою про виправлення описок у виконавчих документах.

При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини, надаючи тлумачення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішенні по справі Горнсбі проти Греції (Case of Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом, а виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина суду. Таким чином, остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, повинно бути виконаним, що відповідає принципу верховенства права, який договірні сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи вказану Конвенцію.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Іммобільяре Саффі проти Італії» (Case of Immobiliare Saffi v. Italy) наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог ч.2 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб встановлений Законом.

Більше того, на даний час допущені у виконавчих листах помилки виправленні судом за зверненням стягувача.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та аналізуючи встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд вважає, що дії державного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень від 07 березня 2019 року у ВП № 58572445 та ВП № 58572321 є правомірними, відповідають вимогам закону, а тому у задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

В силу вимог ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Скаржником не доведено факту порушення її законних прав та інтересів зі сторони державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, а доводи зазначені у скарзі жодними доказами не підтвердженні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 81, 259-261, 353-355, 447-453 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд, -

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Данилевич Андріана Богданівна строк для подання скарги на дії державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Данилевич Андріана Богданівна про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в частині винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень від 07 березня 2019 року у ВП № 58572445 та ВП № 58572321, скасування винесених постанов та зобов`язання винести постанови про повернення виконавчого документа стягувачу відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 15 днів з дня складення повного тексу судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 20 серпня 2019 року.

Головуюча