Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 212/764/16-ц

провадження № 61-24715св18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року у складі головуючого судді Дехта Р.В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року у складі суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (далі - ТОВ «АВТО ПРОСТО») про стягнення грошових коштів в розмірі 100 000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що 31 січня 2013 року він уклав з ТОВ «АВТО ПРОСТО» договір №500062 від 31 січня 2013 року, строком дії протягом семи років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань, передбачених договором. Предметом договору було надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. Іншими словами це послуги, які спрямовані на придбання автомобіля через систему придбання автомобілів у групах. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом певного періоду часу. Договір укладається шляхом підписання Сторонами Договору та Додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору.

Позивач на виконання умов договору, регулярно (кожного місяця) сплачував всі обумовлені правочином періодичні платежі.

На момент укладання договору вартість автомобіля «ZAZ Sens» складала 59 900 гривень 00 копійок. Розмір періодичних платежів та винагорода відповідача має прямий зв`язок: чим більша вартість автомобіля, яка встановлюється кожного місяця, тим більший розмір платежу та винагороди відповідача.

З часу укладання договору та до кінця 2014 року позивачем було сплачено на користь відповідача 43434 гривень 66 копійок, однак, з 2014 року ціна на автомобіль істотно зросла та зростає по сьогоднішній день, що вже є більше ніж трикратний розмір початкової ціни автомобіля. Відповідач почав істотно змінювати періодичні платежі та стало зрозуміло, що автомобіль відповідач не отримає, у зв`язку з чим у січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «АВТО ПРОСТО» із заявою про розірвання договору та повернення сплачених внесків. Відповідач з розірванням договору погодився.

У зв`язку з вищезазначеним просив суд, стягнути з відповідача суму грошових коштів в розмірі 100 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимогОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якими погодився апеляційний суд виходив з того, що строк повернення платежу мав настати 9 січня 2017 року, а позивач звернувся з позовом в лютому 2016 року, тобто право позивача на час звернення з позовом було не порушено і звернення є передчасним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 05 травня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати судові рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу з Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу № 212/764/16-ц.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції ухвалено рішення 18 січня 2017 року, тобто через два роки після досягнення згоди про розірвання договору та після спливу строку повернення відповідачем платежів, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог з підстав передчасного звернення до суду з цим позовом.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу

21 серпня 2017 року надійшли заперечення ТОВ «АВТО ПРОСТО», в яких просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без зміни, так як вважає, що судові рішення постановлені відповідно до вимог матеріального та процесуального права. Оскільки, за положеннями п.п.12.1.2 п.12.1 ст.12 Договору передбачено повернення платежів протягом 2-х років для отримання заяви про розірвання договору, а позивач звернувся до суду

10 лютого 2016 року, тобто передчасно.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 31 січня 2013 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено Договір №500062 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі.

Згідно статті 1 цього Договору, ТОВ «АВТО ПРОСТО» є Товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах АвтоТак. Товариство забезпечує придбання автомобіля за рахунок об`єднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобов`язань, передбачених договором про адміністрування. Одним з обов`язків фінансової установи, про який йдеться в ст. 2 Договору, є придбання автомобіля з подальшою передачею його у власність учаснику групи.

Відповідно до п. 19.2, п. 19.3 статті 19 Розділу II цього Договору, підписанням цього Договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Учасник підтверджує, що ТОВ «Авто просто» надало інформацію по суті фінансової послуги, що пропонується за цим договором із зазначенням вартості цієї послуги для учасника групи, повідомило про порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги за договором, про правові наслідки та порядок здійснення розрахунків внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги, повідомлено про механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань що виникають у процесі надання фінансової послуги, повідомлено Реквізити Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п.12.1.2 Договору №500062 від 31 січня 2013 року передбачено, що у разі дострокового розірвання договору на підставі заяви учасника, останньому повертаються лише періодичні платежі, сплачені за договором, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі 2 періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення.

Згідно з п. 12.1.3 ст. 12 цього Договору максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п. 12.1.2 не може перевищувати двох років з дня отримання ТОВ «АВТО ПРОСТО» заяви про дострокове розірвання Договору. Для здійснення повернення періодичних платежів Учасник повинен надіслати письмову заяву із зазначенням банківських реквізитів, згідно яких повинні буди перераховані грошові кошти.

Такий строк погоджений сторонами і зумовлений тим, що кошти, які підлягають поверненню учаснику, з яким розірвано договір, будуть повертатися із Фонду групи (стаття 4 цього Договору), який наповнюється поступово із внесків, які здійснюють учасники групи.

Суди установили, що договір №500062 від 31 січня 2013 року було розірвано 09 січня 2015 року, тобто ТОВ «АВТО ПРОСТО» було зобов`язане повернути ОСОБА_1 періодичні платежі у строк по 09 січня 2017 року, про що позивачу було докладно роз`яснено у листі ТОВ «АВТО ПРОСТО» від 12 січня 2015 року.

Відповідно до п.п. 12.1.2 п. 12.1 ст. 12 Договору сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до Поточної ціни автомобіля дійсної в місяці здійснення повернення зазначених внесків, за вирахуванням Відступного за відмову від Договору у розмірі 2-х періодичних платежів, розрахованих відповідно до Поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення.

09 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» із заявою про розірвання Договору № 500062 від 31 січня 2013 року.

Станом на 09 січня 2015 року Договір № 500062 від 31 січня 2013 року про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» розірвано, що визнається сторонами, а тому, згідно частини 1 статті 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Спір виник з приводу повернення ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_1 коштів, сплачених останнім на виконання Договору № 500062 від 31 січня 2013 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частини 1 статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Поняття фінансової послуги наведено в пункті 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно з яким, це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Позивач дійсно звернувся з позовом у лютому 2016 року передчасно, оскільки, за умовами договору, строк повернення платежів відповідачем наступив 9 січня 2017 року.

Однак, на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення права позивача на отримання належних йому від відповідача сум були вже порушені, а тому суд повинен був установити цей факт або зазначити в рішенні, що існує реальна небезпека порушення таких прав, оскільки договором передбачено максимальний строку повернення платежів, який за певних умов міг настати й раніше, і відповідач ні до звернення до суду з позовом, ні під час розгляду справ, ні на день ухвалення судового рішення не вчиняв дій, які б свідчили про його намір повернути позивачу належні йому платежі.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки п.12.1.2 Договору №500062 від 31 січня 2013 року передбачено, що платежі, які підлягають поверненню позивачу повинні розраховуватись відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення, Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення у даній справі.

З огляду на наведене, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров