РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

В інтересах ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до суду звернувся адвокат Веселов О.В. з позовом до ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , про встановлення факту, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, є двоюрідним братом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визначення ОСОБА_1 додаткового строку, достатнього для подання ним заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у шість місяців.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , яка є двоюрідною сестрою позивача. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: однокімнатна квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 50.7 кв. м., житловою площею 20 кв. м. Через відсутність відомостей про смерть ОСОБА_5 до весни 2018 року з причини того, що позивач не спілкувався з родичами, агресії з боку Росії, що сталась у 2014 році, поганий стан здоров`я, похилий вік, переживання через смерть сина 21.08.2012 року, позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 лише у 2018 році, але йому було запропоновано звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач вважає, що те, що він є двоюрідним братом померлої ОСОБА_5 , встановлено рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 695/2767/14-ц.

Ухвалою від 17.12.2018 року суддею Приморського районного суду м. Одеси Єршовою Л.С. позов ОСОБА_1 прийнято до провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні.

У судовому засіданні 22.10.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до ухвали від 22.10.2019 року (протокольної) у судове засідання викликався свідок ОСОБА_6 .

Представник позивача у судовому засіданні просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та заявах, поданих до суду.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання сповіщався належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, при цьому за відсутності згоди позивача, суд вважає неможливим заочний розгляд справи, та ухвалює рішення в порядку загального позовного провадження.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання сповіщався належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він є рідним братом колишньої дружини позивача, з якою ОСОБА_1 розлучився ще у 90-ті роки. Після розлучення сестра свідка мешкала у м. Луцьк, а ОСОБА_1 у м. Сургут (Російська Федерація). Діти подружжя ОСОБА_1 після розлучення батьків також мешкали у різних містах - донька з матір`ю, син з батьком, при цьому ОСОБА_6 відомо, що син помер у 2012 році. У 2018 році ОСОБА_6 зустрівся зі своїм однокласником, який мешкає у м. Сургут та розповів йому про смерть ОСОБА_5 .

Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 14.01.2013 року, актовий запис про смерть №544 (а.с. 175).

Після смерті ОСОБА_5 . Першою одеською державною нотаріальною конторою 26.01.2013 року заведено спадкову праву №24/2013, яку закінчено 10.05.2018 року (а.с. 169-220).

З зазначеної спадкової справи вбачається, що 26.01.2013 року до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , звернувся ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Золотоноші реєстраційної служби Золотоніського районного управління юстиції у Черкаській області 16.10.2013 року, актовий запис про смерть №343 (а.с. 210).

Після смерті ОСОБА_1 Золотоніською міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №38/2014.

13.08.2014 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області постановлено рішення по справі № 695/2767/14-ц, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 був двоюрідним братом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнано право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 57.6 кв. м., житловою площею 36.1 кв. м., за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 в порядку спадкування за заповітом посвідченим у приватного нотаріуса Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А. від 18 вересня 2013 року, реєстр №711 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 ; визнано право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 50.7 кв. м., житловою площею 20 кв. м., яка належала ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 в порядку спадкування за заповітом посвідченим у приватного нотаріуса Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А. від 18 вересня 2013 року, реєстр №711 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 . Зазначене рішення суду набуло законної сили.

Таким чином, судом встановлено, 13 липня 2013 року сплив 6-місячний строк, визначений ч.1 ст. 1270 ЦК, для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

06.04.2018 року нотаріусом нотаріального округу міста Сургут Ханти-Мансійського автономного округу - Югри Тюменської області Асадовою Ліною Володимирівною засвідчено підпис Єсіна Вадима Михайловича (позивача) на заяві, адресованій Першій одеській державній нотаріальній конторі, про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 (а.с. 216). Зазначена заява надійшла до Першої одеської державної нотаріальної контори 14.05.2018 року.

Першою одеською державною нотаріальною конторою 18.05.2018 року листом повідомлено позивача про неможливість оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_5 через пропуск ним 6-місячного строку для її прийняття (а.с. 217), аналогічний лист 13.06.2018 року направлено представнику ОСОБА_1 - адвокату Веселову О.В. (а.с. 220).

На думку позивача та його представника, обставинами, які підтверджують поважність пропуску строку позивачем на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка за його ствердженнями була його двоюрідною сестрою, є - відсутність відомостей про смерть ОСОБА_5 до весни 2018 року з причини того, що позивач не спілкувався з родичами, агресія з боку Росії, що сталась у 2014 році, поганий стан здоров`я, похилий вік, переживання через смерть сина ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суд враховує те, що необізнаність позивача про смерть спадкодавця також не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини за законом, оскільки сама по собі ця обставина, без встановлення інших об`єктивних обставин, не свідчить про поважність пропуску спадкоємцем цього строку.

Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом (постанова від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17, постанова від 18 січня 2018 року у справі №198/476/16-ц, постанова від 06 травня 2019 року у справі № 196/1157/16).

Також не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини похилий вік позивача та те, що він мешкав на значній відстані від місця відкриття спадщини, оскільки вказані обставини також не могли стати перешкодою для направлення заяви про прийняття спадщини поштою, що позивач і зробив більше чим через п`ять років після смерті спадкодавця. Зазначене стосується також і інших причин, зазначених у позові - агресії з боку Росії, переживань з причини смерті сина, який помер майже за п`ять місяців до смерті спадкодавця.

Суд враховує, що аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд. Так, у постанові від 11 червня 2018 року по справі № 127/8266/17 зазначено, що «саме по собі проживання в Російській Федерації не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини. Крім того, згідно з пунктом 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чинної на час відкриття спадщини, позивач не був позбавлений можливості надіслати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори поштою.»; у постанові від 20 вересня 2018 року по справі № 385/483/17 зазначено «якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні», аналогічні правові висновки зроблено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, а також у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі №398/3802/15-ц.

Таким чином, єдиною причиною, яка могла б розглядатись судом як поважна, для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , є поганий стан його здоров`я.

В свою чергу, судом встановлено, що з заявою про прийняття спадщини позивач звернувся через п`ять років після смерті ОСОБА_5 , а знаходився на стаціонарному лікуванні з 23.01.2013 року по 27.02.2013 року, з 03.10.2014 року по 27.11.2014 року, з 05.08.2015 року по 02.09.2015 року, з 15.12.2016 року по 18.01.2017 року. Тобто до та після періоду стаціонарного лікування, позивач не був позбавлений можливості направити заяву про вступ у спадщину поштою, що як і зазначалось, він і зробив у квітні 2018 року. При цьому у суду відсутні відомості, що у 2018 році стан здоров`я позивача покращився, напроти, позивач стверджує, що у цей час він саме дізнався про смерть ОСОБА_5 і відразу звернувся з завою про прийняття спадщини.

Таким чином, стан здоров`я позивача також не був для нього об`єктивною, непереборною, істотною перешкодою для звернення з заявою про прийняття спадщини.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 28.02.2018 року по справі № 318/1037/15-ц Верховний Суд вказав, що «причина, на яку посилається позивач, а саме хвороба у період з 07 жовтня 2013 року по 17 жовтня 2013 року не є такою, яка позбавляла його можливості звернутися з заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк»; у постанові від 28.03.2019 року по справі № 145/1108/17 Верховний Суд зазначив, що «судами надано належну правову оцінку доводам позивача про поважність пропуску такого строку з огляду на перебування позивача на стаціонарному лікуванні протягом 27 днів за весь шестимісячний строк, встановлений для прийняття спадщини, та правильно відхилено, як такі, що також не свідчать про наявність об`єктивних обставин, оскільки вона не позбавлена була подати таку заяву у проміжок часу, коли вона не перебувала на лікуванні»; у постанові від 08.01.2019 року по справі № 707/1023/17 Верховний Суд зазначив, що «касаційний суд погоджується з висновками апеляційного суду про відсутність у позивача об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки її лікування зайняло 11 днів, а строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців»; у постанові від 11 грудня 2019 року по справі №533/1122/18 Верховний Суд підтримав позицію суду першої інстанції відносно того, що «хвороба позивача не має такого ступеню тяжкості, що позбавляють можливості подання заяви в нотаріальну контору або виклику нотаріуса до дому або в медичну установу протягом 6 років з моменту відкриття спадщини».

Також суд враховує, що позивач не надав суду відомості про точну дату, коли саме він дізнався про смерть ОСОБА_5 .

Частина 3 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Статтями 12 і 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. ст. 76 - 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Принцип змагальності урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього доказового матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Враховуючи, що зазначені позивачем причини як окремо, так і у сукупності не можуть визнаватись об`єктивними перешкодами, труднощами, які позбавили його будь-якої можливості своєчасно дізнатись про смерть ОСОБА_5 , а після отримання такої інформації - звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини відповідно до передбаченого законом порядку для реалізації своїх спадкових прав, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1998 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення юридичних фактів обумовлено якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Так, вимога позову про встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтована позивачем необхідністю реалізації ним права на спадкування. Разом з тим, неподання позивачем вчасно заяви про прийняття спадщини та неможливість застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1272 ЦК України, свідчить про те, що встановлення відповідного факту в цьому випадку не буде породжувати для позивача особистих чи майнових прав.

Таким чином вимога про встановлення факту родинних відносин у даному випадку є похідною та не підлягає задоволенню.

Суд враховує, що аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 червня 2018 року по справі № 675/1888/15-ц.

Керуючись статтями 4-7, 10-13, 19, 258, 265, 268, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідним братом ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 26.12.2019 року.

Суддя Л.С. Єршова