Ухвала

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 753/3774/18

провадження № 61-15096ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції Головного управління юстиції в м. Києві, Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про зменшення розміру аліментів, які стягуються з батька дитини, та стягнення аліментів з матері дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції Головного управління юстиції в м. Києві, Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про зменшення розміру аліментів, які стягуються з батька дитини, та стягнення аліментів з матері дитини.

Позов мотивований тим, що відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2013 року, яке набуло чинності, з нього стягуються аліменти на користь відповідачки в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 05 березня 2013 року, до досягнення дитиною повноліття. Він є військовим пенсіонером, отримує пенсію в розмірі 5 193,48 грн, саме з пенсійого забезпечення відраховуються кошти на утримання доньки. Йому стало відомо, що кошти, які з нього стягуються в порядку виконання, перераховуються на ім`я відповідачки (стягувача) поштовими переказами на відділення зв`язку, які отримує невідома йому стороння особа, та він має підозри щодо нецільового використання таких коштів - не для дитини, а для забезпечення кредиторів відповідачки тощо. Нецільове використання аліментів стягувачем вважає підставою для зменшення розміру аліментів. У зв`язку з викладеним просив зменшити розмір аліментів з 1/4 частини його заробітку (доходу) на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. А також для забезпечення рівності участі батьків в утриманні неповнолітньої дочки, просить стягнути аліменти з відповідачки як матері дитини у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тим самим зрівнявши обов`язки обох батьків щодо матеріального утримання їх дитини.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року - без змін.

ОСОБА_1 у серпні 2019 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року у вказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є зменшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача та стягнення аліментів з матері дитини.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Отже, зазначена справа про зменшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача та стягнення аліментів з матері дитини є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Вказівка в резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 10 липня 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м.Києва від 28 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції Головного управління юстиції в м. Києві, Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про зменшення розміру аліментів, які стягуються з батька дитини, та стягнення аліментів з матері дитини відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков