КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа №760/18948/18

провадження № 22-ц/824/10783/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року у складі судді Чередніченко Н.П.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 22 грудня 2017 року о 13-00 год. в м. Києві по Амурській площі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_2, який керував автомобілем «Фольцваген» д.н.з.НОМЕР_4, в результаті якої належний позивачу автомобіль «Ленд Ровер», д.н.з.НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Власником автомобіля «Фольцваген» д.н.з.НОМЕР_4 є відповідач ОСОБА_3 та зазначений транспортний засіб був забезпечений згідно договору (полісу) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ 1218182 від 18 червня 2017 року в страховій компанії ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», яка була відразу повідомлена про факт аварії.

Указувала, що у позивача є підстави вважати, що страховою компанією може бути не виплачено страхове відшкодування, а тому уважає, що відшкодувати збитки мають винуватець ДТП відповідач ОСОБА_2 та власник автомобіля відповідач ОСОБА_3

З метою оцінки вартості ремонту автомобіля позивач звернувся до ТОВ «Віді-Пауер» та відповідно до виставленого рахунку витрати на відновлювальний ремонт автомобіля склали суму в розмірі 51 709,77 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів в примусовому порядку.

Окрім того, зазначала, що протиправними діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, що полягала у психічних стражданнях, які позивач поніс внаслідок аварії, порушенні звичного стану життя у зв'язку із пошкодженням автомобіля, а тому представник позивача просила стягнути з відповідачів на відшкодування моральної шкоди суму, яка оцінена в розмірі 10 000,00 грн., а також судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, представник позивача ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі та вирішити питання судових витрат.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що право потерпілого ОСОБА_1 на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого позивач не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб, в тому числі і на користь ОСОБА_1

Уважає, що закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, проте не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Зазначає, що ОСОБА_1 в позовній заяві вказував, що не бажає скористатися договірним правом на звернення до страховика, з яким у страхувальника існують договірні відносини, і цілком свідомо користується наданим йому правом позадоговірного деліктного звернення до особи, якою було завдано шкоду, оскільки відповідно до наявних у справі матеріалів ТДВ «СТ «Домінанта» втратило статус асоційованого члена МТСБУ та припинило членство в МТСБУ, що підтверджує неплатоспроможність страхової компанії.

Окрім того, звертає увагу на те, що станом на час укладення договору обовязкового страхування з ТДВ «СТ «Домінанта» як в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, так і в інших відкритих джерелах інформації вже були дані відносно відкритих виконавчих проваджень щодо зазначеної страхової компанії. Ураховуючи вказану обставину, апелянт уважає, що підписуючи договір страхування, страхувальник розумів та брав на себе ризики співпраці зі страховою компанією з сумнівною репутацією.

Також указує на те, що в рішенні суду першої інстанції міститься інформація, яка не має відношення до даної справи, а саме, відомості щодо автомобіля «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2, оскільки відносно вказаного автомобіля позивачем не надавалося жодних документів.

25 липня 2019 року від представника відповідачів на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Уважає, що оскільки позивач не звертався з позовом до страховика, а сума відшкодування відповідає ліміту страхового відшкодування, яке має сплатити страховик, позовні вимоги до винуватця дорожньо-транспортної пригоди є безпідставними.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як потерпілий у дорожньо-транспортній пригоді, до страхової компанії з метою отримання страхового відшкодування не звертався, відмову у виплаті відшкодування не отримував, а одразу звернувся до винної особи, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, що суперечить меті інституту страхування.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 02 грудня 2017 року о 13-00 год. в м. Києві по Амурській площі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_2, який керував автомобілем «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_4, в результаті якої належний позивачу автомобіль «Ленд Ровер»,

д.н.з.НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року, ОСОБА_2, у зв'язку з порушенням вимог п. 13.1 ПДР України було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.8).

Судом першої інстанції також установлено, що автомобіль «Ленд Ровер», д.н.з.НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження, та йому, у зв'язку з цим, завдано матеріальних збитків, однак, доказів на підтвердження того, що позивач є власником зазначеного автомобіля, або ж він є користувачем цього автомобіля на законних підставах на час ДТП стороною позивача суду надано не було.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта», що підтверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ 1218182 від 18 червня 2017 року.

Відповідно до повідомлення страхувальника про дорожньо-транспортну пригоду від 27 грудня 2017 року, водій ОСОБА_2 повідомив ТДВ «СТ «Домінанта» про аварію (а.с. 9-10).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час ДТП) (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон визначає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов'язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, у підпункті 33.1.4 Закону визначено, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов'язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 «ґ» пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У силу ч. 5 ст. 411 та ст. 417 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції є обовязковими.

Згідно частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суб'єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є ТДВ «СТ «Домінанта», оскільки останнє є страховою компанією, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність винної у скоєнні ДТП особи, а саме, відповідача ОСОБА_2

Разом з тим, доказів на підтвердження належного звернення позивача до страхової компанії, та, відповідно, відмови останньої у виплаті страхового відшкодування матеріали справи не містять, також як і не надано стороною позивача доказів неможливості отримання страхового відшкодування від ТОВ «Домінанта» у повному обсязі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги до відповідачів, як до винної особи та власника транспортного засобу, на якому було вчинено ДТП, позивач посилався на неплатоспроможність страхової компанії ТДВ «СТ «Домінанта». Аналогічні доводи викладені і в апеляційній скарзі.

Разом з тим, такі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, який надав останнім належну оцінку, та не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки згідно Реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТДВ «СТ «Домінанта», код за , не перебуває в процесі припинення.

З матеріалів справи убачається та на цю обставину звертав увагу суд першої інстанції, що після відкриття провадження у справі, стороною позивача не було заявлено будь-яких клопотань, передбачених цивільно-процесуальним законом, зокрема, щодо зміни (уточнення) кола відповідачів, або ж зміни (уточнення) предмету чи підстав позову.

Отже, місцевий суд, урахувавши висновок Великої Палати Верховного суду, викладений у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, вірного висновку дійшов, що небажання позивача звернутись із вимогами до страхової компанії не є однозначною підставою для звернення з позовом про відшкодування шкоди до винуватця ДТП, оскільки, останнім була застрахована відповідальність перед третіми особами та звернення потерпілого з вимогами в такий спосіб суперечить меті інституту страхування.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком місцевого суду щодо необґрунтованості вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди з огляду на те, що доказів на підтвердження вартості матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту автомобіля «Ленд Ровер», д.н.з.НОМЕР_3 стороною позивача суду не надано та матеріали справи не містять, а рахунок від 23 лютого 2018 року, наданий позивачем (а.с. 11), не є підтвердженням розміру завданого та фактично понесеного позивачем збитку та не свідчить про фактичне проведення робіт та їх оплату.

Окрім того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження завдання позивачу, саме як власнику автомобіля, моральної шкоди, як і не містять доказів на підтвердження наявності моральних страждань у зв'язку з невиплатою збитків з вини відповідачів.

Ураховуючи викладене, колегія уважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів та відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості.

Отже, виходячи з наведених норм закону та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц щодо обсягу відповідальності винної у скоєнні ДТП особи у випадку, якщо її цивільно-правова відповідальність застрахована, доводи апеляційної скарги про те, що закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, однак не зобовязує одержувати його, а відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні є безпідставними.

Аргументи апелянта про те, що ТДВ «СТ «Домінанта» позбавлено права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 02 липня 2018 року є неспроможними з огляду на те, що страховий поліс відповідача ОСОБА_2 оформлений 22 грудня 2017 року, отже є дійсним.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують та на законність судового рішення не впливають.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно і обєктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши обєктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна