Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 496/450/15-ц

провадження № 61-18829св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Жданової В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області у складі судді Калінюка Р. Б. від 19 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Цюри Т. В., Сидоренко І. П. від 21 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом, в якому просило у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 19 вересня 2008 року № 0 у загальному розмірі 2 319 756 грн 94 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання за ним права власності, а саме: на земельну ділянку площею 0,086 га по АДРЕСА_1 та житловий будинок з надвірними спорудами за цією ж адресою.

Позовна заява мотивована тим, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 0 від 19 вересня 2008 року, станом на 01 жовтня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 2 319 756 грн 94 коп., з яких: відсотки за кредитним договором - 34 955 грн 25 коп.; заборгованість за додатковою угодою - 1 275 196 грн 49 коп. та відсотки за додатковою угодою - 1 009 605 грн 20 коп., у зв`язку із чим банк просив позов задовольнити у повному обсязі.

Справа розглядалася судами неодноразово

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Біляївського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Звернуто стягнення в рахунок виконання основного зобов`язання ОСОБА_1 щодо оплати заборгованості у розмірі 2 319 756 грн 94 коп., шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки, а саме на: земельну ділянку, площею 0,086 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник свої зобов`язання з повернення кредиту в обумовлені кредитним договором строки не виконав. Вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом передачі у власність іпотекодержателю предмета іпотеки, а саме земельної ділянки, є обґрунтованою. Відмовляючи у задоволенні позову в частині передачі у власність іпотекодержателю житлового будинку, суд першої інстанції керувався вимогами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та виходив з того, що спірний будинок є єдиним житлом відповідача і його площа не перевищує 250 метрів.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2015 року апеляційну скаргу представника ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Заочне рішення Біляївського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року скасовано. Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. В рахунок виконання основного зобов`язання ОСОБА_1 щодо оплати заборгованості у розмірі 2 319 756 грн 94 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку площею 0,086 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 93,80 кв. м, шляхом проведення прилюдних торгів з установленням початкової ціни предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціна на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Також судом встановлено, що рішення суду не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Останнім рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено. Заочне рішення Біляївського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, та ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 93,80 кв. м, житловою площею 60,30 кв. м шляхом передачі у власність та визнання права власності - відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції лише в частині позовних вимог банку про звернення стягнення на житловий будинок, та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині з інших підстав, виходив з того, що умови іпотечного договору від 19 вересня 2008 року містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У квітні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за рішенням суду права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем суперечить Закону України «Про іпотеку». З урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом

Аналіз касаційної скарги свідчить, що рішення судів першої та апеляційної інстанції оскаржується тільки в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність житлового будинку. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються відповідно до вимог статті 400 ЦПК України.

До того ж, рішення суду першої інстанції було предметом перегляду судом апеляційної інстанції тільки в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність саме житлового будинку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу №496/450/15-ц з Біляївського районного суду Одеської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та визнання права власності, призначено до розгляду.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 19 вересня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПAT «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0 (відповідно до додаткової угоди реєстраційний номер було змінено на 1), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000,00 доларів США з розрахунку 12,50 % річних строком до 19 вересня 2038 року.

Цього ж дня, з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором, між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого останній передав в іпотеку нерухоме майно:

- земельну ділянку, площею 0,086 га (в тому числі 0,086 га - під будівлями і дворами), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель за основним цільовим призначенням до якої належить земельна ділянка - землі житлової та громадської забудови, яка стане власністю іпотекодавця в майбутньому після отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку;

- житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому з одного житлового черепашникового будинку під літ. «А», загальною площею 93,80 кв. м, в тому числі житловою площею 60,30 кв. м, та надвірними спорудами: «Б» - санвузол, «В» - кладова, «Г» - погріб, № 1-2 - огорожа, розташована на земельній ділянці розміром 0,086 га.

Згідно з умовами договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших передбачених законом України підстав.

Відповідно пункту 4.5 договору звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно Закону України «Про іпотеку».

Пункт 5.2 визначає, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

передача іпотекодержателю права власності предмету іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»;

отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі - продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та відповідно до чинного законодавства на момент звернення стягнення (пункт 5.3 договору).

Таким чином, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги, за яким ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитами, в тому числі за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними з ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з цим позовом, банк посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 жовтня 2014 року складала 2 319 756 грн 94 коп., з яких: за кредитним договором № 0: відсотки - 34 955 грн 25 коп.; за додатковою угодою № 1: сума заборгованості за кредитом - 1 275 196 грн 49 коп.; сума заборгованості за відсотками - 1 009 605 грн 20 коп., у зв`язку із чим просив позов задовольнити.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Аналіз частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі, на підставі договору купівлі-продажу.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового звернення стягнення, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Тлумачення статей 328, 392 ЦК України, статей 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що суд не наділений повноваженням звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином апеляційний суд зробив обґрунтований висновок, що звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, шляхом передачі його у власність іпотекодержателя є позасудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не спростовують висновку апеляційного суду, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Жданова
Судді:В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов