Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 723/3500/18-ц

провадження № 61-3859св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Відділ освіти Красноїльської селищної ради,

третя особа - Красноїльська гімназія Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 09 листопада 2018 року у складі судді Дедик Н. П. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 січня 2019 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Відділу освіти Красноїльської селищної ради, третя особа - Красноїльська гімназія Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення різниці в заробітку.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що наказом відділу освіти Красноїльської селищної ради від 31 серпня 2018 року № 38-К його звільнено з посади директора Красноїльської гімназії відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту) з 01 вересня 2018 року, залишивши на посаді вчителя технології цієї школи. Вважає звільнення незаконним, та зазначає, що 01 вересня 2014 року між ним та Управлінням освіти, сім`ї, молоді та спорту Сторожинецької РДА укладений контракт № 41 про призначення його на посаду директора Красноїльської гімназії на строк із 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2018 року, проте укладення трудового договору у формі контракту не є обов`язковим, так як Закон України «Про освіту» та Закон України «Про загальну середню освіту» (кожен із них у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не містить вимог щодо контрактної форми трудового договору з керівниками навчальних закладів, що є комунальною власністю, та загальноосвітніх навчальних закладів. Крім того, статутом Красноїльської гімназії також не передбачена контрактна форма роботи на посаді директора. Таким чином, контракт укладений без жодних правових підстав, умова про строковість контракту і конкретний строк його дії не встановлений жодним законом України, тому відповідно до статті 9 КЗпП України укладення строкового контракту суттєво погіршило його правове становище порівняно з трудовим законодавством, а тому його звільнення у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту) є незаконним. Також зазначає, що згідно з контрактом останній день роботи є 31 серпня 2018 року, отже, звільнення з роботи має бути 31 серпня 2018 року. Проте згідно з наказом від 31 серпня 2018 року № 38-К його звільнено з роботи з 01 вересня 2018 року, тобто після закінчення строку трудові відносини фактично тривали і відповідно до статті 39-1 КЗпП України дія цього трудового договору вважається продовженою на невизначений строк.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив скасувати наказ Відділу освіти Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 31 серпня 2018 року № 38-К; поновити його на посаді директора Красноїльської гімназії Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області з 01 вересня 2018 року; стягнути з відповідача на користь позивача різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи в сумі 11 480,64 грн за період із 01 по 30 вересня 2018 року.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 09 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач підписав контракт, на підставі якого призначений на посаду директора гімназії, виконував роботу за посадою протягом строку, на який укладався контракт, що свідчить про його згоду з умовами такої форми трудового договору та строковий термін, контракт ним не оспорювався, вимоги про визнання його недійсним, у тому числі у частині визначення строку, не заявлялися. Крім того, з 28 вересня 2017 року, тобто під час перебування позивача на посаді директора гімназії, набрав чинності Закон №2145-VIII, який передбачає укладення строкового трудового договору (контракту) з керівниками закладів освіти. Таким чином, відповідно до наведеного, приймаючи до уваги засади диспозитивності цивільного судочинства згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд дійшов висновку, що між сторонами наявні строкові трудові правовідносини і спір підлягає вирішенню на підставі правових норм, що регулюють умови трудового договору з визначеним строком із врахуванням умов контракту. До закінчення строку дії контракту відповідно до передбачених ним умов сторонами угода про його продовження не укладалася, відповідачем в останній день дії контракту, а саме 31 серпня 2018 року виданий наказ про звільнення позивача з посади директора гімназії, і останній з ним ознайомлений наступного дня. Таким чином, відсутні підстави вважати наявність умов для продовження трудових відносин на невизначений строк. Сам по собі факт закінчення строку дії контракту без наявності угоди сторін про продовження його дії є підставою припинення правовідносин підтверджується і висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 759/19440/15.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 січня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що між сторонами наявні строкові трудові правовідносини і спір підлягає вирішенню на підставі правових норм, що регулюють умови трудового договору з визначеним строком із врахуванням умов контракту.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У лютому 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Судукасаційну скаргу на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 09 листопада 2018 рокута постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 січня 2019 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що укладення між ним та управлінням світи, сім`ї, молоді та спорту Сторожинецької РДА трудовою договору у формі контракту не є обов`язковим, контрактна форма роботи на посаді директора також не була передбачена Статутом навчального закладу. Згідно з умовами трудового договору останній день роботи 31 серпня 2018 року, таким чином, і днем звільнення з роботи має бути 31 серпня 2018 року. Проте його звільнено з роботи 01 вересня 2018 року, тобто, після закінчення строку трудові відносини фактично тривали і відповідно до статті 39-1 КЗпП України дія цього трудового договору фактично вважається продовженою на невизначений строк.

У квітні 2019 року Відділ освіти Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області подав відзив на касаційну скаргу.

Відповідно до частини четвертої статті 395 ЦК України до відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Частиною четвертою статті 183 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

До відзиву Відділом освіти Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької областіне додано докази надсилання його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи. У зв`язку з цим Верховний Суд залишає цей відзив без розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Обставини встановлені судами

ОСОБА_1 призначений на посаду директора Красноїльської гімназії на підставі контракту № 41 на період із 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2018 року.

Відповідно до наказу відділу освіти Красноїльської селищної ради від 31 серпня 2018 року № 38-К ОСОБА_1 звільнено з посади директора Красноїльської гімназії відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту) із 01 вересня 2018 року, залишивши на посаді вчителя фізики та трудового навчання.

Згідно з довідкою Красноїльської гімназії від 07 вересня 2018 року № 82 ОСОБА_1 працював вчителем технології.

Відповідно до довідки Красноїльської гімназії від 29 вересня 2018 року № 125 ОСОБА_1 працює вчителем трудового навчання.

Із довідки Відділу освіти Красноїльської селищної ради від 17 жовтня 2018 року № 306 убачається, що враховуючи те, що 01 вересня 2018 року був вихідним днем, навчальний процес у школах Красноїльської селищної ради розпочався із 03 вересня 2018 року. Оплата праці вчителям проводилася із 03 вересня 2018 року згідно з табелем обліку робочого часу ОСОБА_1 з 03 вересня 2018 року оплату праці як директор не отримував, йому нараховувалась оплата як вчителю.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частинами першої і другої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором є таким самим, як і за безстроковим, але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений, зокрема, у наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальну середню освіту» трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У силу положень частини другої статті 26 зазначеного Закону призначення на посаду та звільнення з посади керівника державного та комунального загальноосвітнього навчального закладу здійснює відповідний орган управління освітою.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963«Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» посада директора загальноосвітнього навчального закладу відноситься до переліку посад педагогічних працівників.

Аналіз частини третьої статті 21 КЗпП України, частини третьої статті 54 Закону України «Про освіту» з урахуванням змісту постанови Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, дає Верховному Суду підстави для висновку, що у спірних правовідносинах роботодавець управі застосувати з позивачем контрактну форму трудового договору, в якому визначити таку умову як строк його дії.

Підставами припинення трудового договору, зокрема, є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що між сторонами у справі діяв строковий трудовий договір (контракт), суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідач, як одна із сторін трудового договору, заявивши вимогу про припинення трудового договору та видавши наказ від 31 серпня 2018 року № 38-К про звільнення позивача із займаної посади 01 вересня 2018 року, діяв відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України, оскільки одна зі сторін поставила вимогу про припинення трудових відносин, що виникли та існували на підставі трудового контракту.

За таких обставин та з підстав, передбачених наведеними нормами права, правильним та обґрунтованим є висновок судів про те, що між сторонами існували строкові трудові відносини та після закінчення строку дії трудового договору (контракту) сторони не досягли домовленості про продовження трудових відносин на умовах нового контракту або на умовахбезстрокового трудового договору.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає окремої заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли особисто підписав контракт. У цей же час він виявив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги проте, що контрактна форма трудового договору не може впроваджуватися нормативними актами центральних і місцевих органів виконавчої влади, актами органів місцевого самоврядування, а також колективними договорами і угодами та іншими локальними нормативними актами, а тому контракт суперечить рішенню Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року № 12-рп і з цих підстав є незаконним та неконституційним не заслуговують на увагу, оскільки зазначеним рішенням Конституційний Суд України надав офіційне тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України, відповідно до якого вирішив, що термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 КЗпП України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що укладений за згодою сторін контракт ОСОБА_1 підписав без зауважень та заперечень, протягом його дії працював, виконував посадові обов`язки, отримував заробітну плату. Умови контракту, порядок його укладення протягом часу його дії не оспорював.

Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 проведене з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач як роботодавець має право на визначення форми та умов договору з керівником цього закладу, у тому числі шляхом укладення контракту.

Доводи касаційної скарги про те, що укладений трудовий договір між позивачем і відповідачем вважається безстроковим, є необґрунтованими, оскільки з позивачем укладено трудовий договір на визначений контрактом строк, припинення трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України відповідає закону.

Інші аргументи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відзив Відділу освіти Красноїльської селищної ради Чернівецької областіна касаційну скаргу залишити без розгляду.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 09 листопада 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 січня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик