233 № 233/3358/19
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
27 листопада 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С.,
за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
В С Т А Н О В И В:
До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулась ОСОБА_1 , в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини вказаної квартири. В обґрунтування вказаних вимог позивач посилалася на те, що вказане спірне майно було набуте подружжям за час шлюбу. Оскільки з позивачем залишилась проживати спільна дитина, а відповідач ухиляється від участі у її утриманні та розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, вважає, що є достатні підстави відступити від рівності часток при поділі спільного сумісного майна, а також збільшити частку майна дружини.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 27.11.2019 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх обґрунтування, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 26 липня 2011 року уклали шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області складено актовий запис № 411 від 26 липня 2011 року. Вказані обставини підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 26 липня 2011 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області. На підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2018 року у цивільній справі № 233/3864/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 28 вересня 2018 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 168155412 від 27.05.2019 р. ОСОБА_2 придбав квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 18 жовтня 2013 року та посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Землянським В.І. Право власності ОСОБА_2 було зареєстровано 18.10.2013 року за № 2940750 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності (ч. 1 ст. 66 СК України).
Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст. та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.
Оскільки судом встановлено, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , та, разом з тим, кожна із сторін не надала докази того, що вказане майно є особистою власністю одного із подружжя, суд дійшов висновку про необхідність визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя Так, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Відповідно до 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
На підтвердження обставин щодо можливості відступити від засади рівності часток подружжя у зв`язку з ухиленням відповідача від участі в утриманні дитини та збільшити частку дружини у зв`язку з тим, що з позивачем проживає дитина, а розмір аліментів, який вона одержує, недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування позивач надала такі докази.
Судом встановлено, що подружжя має малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 , виданим 29 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 442 складений 29 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області), копія якого додана до матеріалів справи. На підставі судового наказу, виданого 07 червня 2019 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 травня 2019 року, до повноліття дитини.
Разом з тим, наявність рішення суду, яким визначено обов`язок відповідача сплачувати аліменти не є достатнім доказом того, що відповідач ухиляється від участі в утриманні дитини та доказом того, що розмір аліментів, який одержує позивач є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.
А отже, судом не встановлені обставини щодо можливості відступити від засади рівності часток подружжя у зв`язку з ухиленням відповідача від участі в утриманні дитини та збільшити частку дружини у зв`язку з тим, що з позивачем проживає дитина, а розмір аліментів, який вона одержує, недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування.
В частині першій ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
В постанові Верховного Суду України у справі №6-3037цс15 від 18.05.2016 року було зроблено правовий висновок про те, що при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Враховуючи право ОСОБА_1 на поділ майна подружжя, а також те, що сторонами не надано доказів про можливість поділу майна в натурі, суд дійшов висновку про необхідність поділити об`єкт права спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання права спільної часткової власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину та за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
На виконання вимог, передбачених ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 768 грн. 40 копійок.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 273, 280-282, 354, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -
В И Р І Ш И В :
Позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.
Визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Поділити об`єкт права спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання права спільної часткової власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину та за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що включають судовий збір в розмірі 768 (семисот шістдесяти восьми) гривень 40 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Дата складання повного рішення суду 02 грудня 2019 року.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Суддя