Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 712/8682/16-ц

провадження № 61-26105св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Комітет самоорганізації населення мікрорайону «Благовісний», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Пономаренка В. В., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 , треті особи: Комітет самоорганізації населення мікрорайону «Благовісний», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та її померлому сину ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належать по 3/20 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці площею 622 кв. м. Співвласниками іншої частини цього домоволодіння є ОСОБА_3 (8/25 часток) та ОСОБА_2 (38/100 часток), яка набула у власність це майно у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 .

Зазначила, що 21 січня 2003 року співвласниками домоволодіння на АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (була власником належного позивачу майна до 12 серпня 2003 року) та ОСОБА_4 був встановлений порядок користування спірною земельною ділянкою (на підставі нотаріально засвідченої заяви), відповідно до якого земельна ділянка ОСОБА_7 складає 184 кв. м., земельна ділянка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складає 428 кв. м.

Позивач вказувала, що ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у користуванні її частиною земельної ділянки, зокрема, з метою обладнання стоянки свого автомобіля самовільно без її згоди зняла огорожу на виділеній їй земельній ділянці, демонтувала паркан, який вказував межі земельної ділянки; засипала дренажну яму водостоку, внаслідок чого на подвір`ї накопичується вода від опадів; перекрила вхід на земельну ділянку, поставила металеві ворота з хвірткою при вході на виділену їй земельну ділянку, яка постійно зачинена відповідачем; перемістила до входу на виділену їй земельну ділянку електричну опору, що унеможливлює позивачу користування та розпорядження власністю. Добровільно усунути вищевказані перешкоди відповідач відмовляється.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні виділеною їй земельною ділянкою АДРЕСА_1 та відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, а саме: зняти встановлену відповідачем огорожу; поновити та встановити металеві стовпчики межі розділу виділеної позивачу земельної ділянки із співвласниками; поновити та встановити зруйновані бордюрні камені під огорожу та на стежці земельної ділянки відновити планування ділянок на виділеній позивачу земельній ділянці; очистити та відновити дренажну яму водостоку; зняти металічні ворота з хвірткою при вході на виділену позивачу земельну ділянку; переставити на місце знаходження відповідно до плану електричну опору та надати доступ до входу на частку домоволодіння позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 02 березня 2017 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 її земельною ділянкою АДРЕСА_1 , а саме: поновити та встановити металеві стовпчики та відновити межу розділу виділеної земельної ділянки ОСОБА_1 ; відновити дренажну яму водостоку; зняти металеві ворота з хвірткою при вході на виділеній у користування земельній ділянці ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 були зруйновані металеві стовпчики межі розподілу виділеної позивачу земельної ділянки, зруйновано дренажну яму для водостоку, знесено без її згоди паркан, який знаходиться на її земельній ділянці та встановлено новий цегляний з металевою хвірткою при вході, що перешкоджає вільному доступу до її власності та порушує її право на користування земельною ділянкою.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач зруйнувала металеві стовпчики межі розподілу виділеної позивачу земельної ділянки, зруйнувала дренажну яму для водостоку, знесла паркан, який знаходився на земельній ділянці позивачки.

Жодних документів, які б підтверджували право власності або право постійного користування земельною ділянкою, на яку вказує позивач, остання суду не надала та вони відсутні в матеріалах справи. У матеріалах справи відсутні докази, що спірна земельна ділянка передавалась у власність сторонам у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 ,посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що зібраними у справі доказами підтверджено факт порушення законних прав та інтересів позивача зі сторони відповідача, проте апеляційний суд ці обставини залишив поза увагою та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Під час розгляду справи відповідач фактично визнала обставини демонтування паркану, самовільне влаштування воріт та місце для стоянки автомобіля, проте апеляційний суд ці доводи залишив поза увагою та безпідставно вважав, що позивач зобов`язана доказувати ці обставини.

Відповідач порушує права та інтереси позивача, тому вони повинні бути захищені у судовому порядку.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12 серпня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 набули у власність по 3/20 частин кожен домоволодіння АДРЕСА_1 (попередній власник ОСОБА_9 ).

Станом на час звернення з позовом до суду ОСОБА_1 та її син ОСОБА_5 (після смерті якого вона є його правонаступником) є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 - по 3/20 частин кожен.

Іншими співвласниками вказаного домоволодіння є ОСОБА_2 - 38/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 жовтня 2016 року (попередній власник ОСОБА_4 ); ОСОБА_3 - 8/25 частин на підставі договору дарування від 12 березня 1992 року.

Суди встановили, що 21 січня 2003 року між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 підписано нотаріально посвідчену заяву, зі змісту якої вбачається, що сторонами було встановлено порядок користування спірною земельною ділянкою, на підставі плану земельної ділянки, розробленого Черкаським відділенням інституту «Укргеоінформ» м. Черкаси, відповідно до якого земельна ділянка спільного користування складає 10 кв. м, земельна ділянка ОСОБА_10 - 184 кв. м, земельна ділянка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - 428 кв. м.

Відповідно до схематичного плану земельної ділянки до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 загальна площа земельної ділянки складає 622 кв. м.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 самовільно без дозволу співвласників будинку проведено знищення металевих стовпчиків, які вказували межі земельної ділянки, проведено знесення дерев`яного паркану, який знаходився на виділеній земельній ділянці ОСОБА_1 , та самовільно на його місці побудовано цегляний паркан з металевою хвірткою при вході, які обмежують право іншого співвласника домоволодіння ОСОБА_1 на вільний доступ до її власності. Крім того, відповідачем засипано дренажну яму для водостоку, яка також знаходилася на виділеній земельній ділянці позивача.

Вказані факти підтверджено актами опитування сусідів від 27 квітня 2016 року та від 17 лютого 2017 року за підписом голови домового комітету, показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також не заперечувалося і відповідачем у судовому засіданні.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Проте, апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що позивач не є власником земельної ділянки (її частини) на АДРЕСА_1 на вказані вище норми матеріального права уваги не звернув та позбавив ОСОБА_1 права на судовий захист, з огляду на те, що факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на майно (право користування), для звернення за захистом цього права.

Отже, апеляційний суд помилково виходив із того, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту порушеного права.

Разом з тим, статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, чи судом у визначених законом випадках.

Пунктами 3, 4 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Разом з тим, позивач довела належними та допустимими доказами, зокрема актами опитування сусідів Комітету самоорганізації населення мікрорайону «Благовісний» від 27 квітня 2016 року та від 17 лютого 2017 року, порушення свого права частково, що вірно встановлено місцевим судом.

Отже, відповідач у порушенням вимог статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) не довела обставин невчинення нею перешкод позивачеві належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідачем ні у запереченнях на позовну заяву, ні в апеляційній скарзі не спростовано належними та допустимими доказами відсутність своїх неправомірних дій, вона не надала жодного документу, який підтверджував, що вона не вчиняла знесення металевих стовпчиків, які визначали межі земельної ділянки, знесення дерев`яного паркану, який знаходився на виділеній земельній ділянці ОСОБА_1 , знищення дренажної ями для водостоку, яка також знаходилася на виділеній земельній ділянці позивача.

Тому, апеляційний суд безпідставно скасував рішення суду першої інстанції за встановлених ним обставин, переоцінив зібрані у справі докази та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порушене право позивача на користування земельною ділянкою підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача поновити попереднє становище, яке існувало до порушення.

Апеляційний суд всупереч нормам процесуального права помилково залишив поза увагою встановлені судом першої інстанції обставини, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених доказів, не врахував указані вище норми матеріального права, а тому помилково скасував рішення місцевого суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, а тому вказане рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року скасувати, рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 02 березня 2017 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська