РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/19017/18

Провадження № 22-ц/4815/1052/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: - Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2019 року (ухвалене у складі судді Смолій Л.Д.; повний текст рішення виготовлено 29 травня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 05 лютого 2010 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду від 08 травня 2012 року було розірвано.

Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Рівненського міського суду від 22 березня 2012 року з відповідача на її користь на утримання дитини було стягнуто аліменти в розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Після розлучення їхня спільна дитина залишилася проживати з нею.

Відповідач належної участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Не цікавиться її інтересами, фізичним, духовним та моральним розвитком.

Зазначала, що її майновий стан змінився, оскільки після втрати постійного місця роботи вона, з 15 лютого 2015 року, перебуває на обліку як безробітна у Рівненському міському центрі зайнятості та не може нести всі витрати по утриманню дитини самостійно.

Окрім того вказувала, що відповідач працевлаштований, має регулярний дохід, а тому вважає, що є підстави для стягнення аліментів у частці від заробітку відповідача.

Просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, який було встановлено рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2012 року, які стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із твердої грошової суми в розмірі 700 гривень щомісячно, на стягнення аліментів у частці від заробітку в розмірі 1/4 частки доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 700 гривень щомісячно, на стягнення аліментів в розмірі 1/5 частки всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зважаючи на обов"язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, офіційне працевлаштування відповідача та отримання ним стабільного доходу, що настало після ухвалення рішення про стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, покращать її матеріальне становище.

Визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька, відповідно до положень Закону.

Разом з тим, суд враховує, що відповідач має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка не працює, у зв`язку із здійсненням догляду за дитиною, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення частково.

27 червня 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Вказує, що заборгованості зі сплати аліментів немає (наявна переплата), що спростовує твердження позивача про відсутність з його боку матеріальної допомоги на утримання дитини.

Відсутність роботи у позивача не є підставою для збільшення розміру аліментів, які є власністю дитини. З позову випливає лише намагання позивача покращити своє матеріальне становище (не матеріальне становище дитини) за його рахунок.

Сплата аліментів у меншому розмірі, ніж встановлено законом, не є підставою для зміни розміру аліментів. При цьому позивач не надала підтвердження покращення його матеріального стану.

Крім того, на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_4 , яка не працює через догляд за дитиною та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ., що саме по собі виключає покращення його матеріального стану у порівнянні з 2012 роком, коли він утримував лише себе.

Крім того, на даний час позивач має роботу і може виконувати свій обов`язок в частині матеріального утримання доньки спільно з ним.

Позивачем не доведено поліпшення його матеріального становища, а платні зошити для навчання та додаткові гуртки не є особливими обставинами, які потребують витрат з боку іншого з батьків.

Обов`язковою обставиною, яку потрібно врахувати є те, що його сина ОСОБА_5 утримує лише він, на відміну від його доньки ОСОБА_6 , утримання якої здійснює він та позивач.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

16 серпня 2019 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вона зазначає, що вважає доводи апеляційної скарги та її вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на доказах, які містяться у справі.

Враховуючи той факт, що порівняно із 2012 роком, на момент призначення аліментів, відповідач був приватним підприємцем і не мав стабільного доходу та теперішнім часом, коли він офіційно працевлаштований та має стабільний дохід, можна стверджувати про суттєву зміну його матеріального становища.

Також позивач не надав доказів стосовно того, що його матеріальне становище погіршилося або залишилося незмінним у порівнянні з 2012 роком.

Натомість, її матеріальне становище погіршилося, у зв`язку із втратою роботи.

Також змінилися і потреби дитини, яка зараз вже школярка, що навчається за платною освітньою програмою та потребує на своє утримання значно більших коштів, аніж на момент ухвалення рішення.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Рівненського міського суду від 24 травня 2019 року - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення її без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 05 лютого 2010 року ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Рівненського міського суду від 08 травня 2012 року у справі № 1715/5284/12.

Від шлюбу у сторін є дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20 вересня 2010 року (а.с. 8).

На підставі рішення Рівненського міського суду від 22 березня 2012 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9).

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості -судом.

Частиною 3 цієї статті передбачено підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішеням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Отже, розмір аліментів може бути збільшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України.

Відповідно до копії довідки Рівненського міського центру зайнятості № 01-40/1265 від 19 березня 2019 року ОСОБА_1 перебувала на обліку як безробітна з 15.02.2018 року по 12.03.2019 року. (а.с. 35).

Із відповіді Головного територіального управління юстиції у Рівненській області за № 1367/1744-03-33-19/09 від 13.03.2019 року на адвокатський запит адвоката Орловської Я.Б. вбачається, що ОСОБА_2 працює на посаді заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з 30.05.2017 року. (а.с. 32)

Згідно довідок про доходи ОСОБА_2 від 13.03.2019 року № 37 та від 13.03.2019 року № 38 його середній заробіток за 2018 рік становить 21296,31 грн, за лютий 2019 року 11081,76 грн. (а.с. 33,34).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 20 грудня 2016 року ОСОБА_2 з 20 грудня 2016 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 (а.с. 24)

Із долученого до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 17 квітня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, змінено спосіб стягнення аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача на 1/5 частку всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи відповідача про те, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина та дружина, яка не працює, у зв`язку із здійсненням догляду за дитиною, судом першої інстанції також було враховано, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст. 180-184,192 СК України, ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.