Справа № 462/1320/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

судді Кирилюк А.І.

секретаря судових засідань Гула М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 12000 доларів США, заборгованості за договором позики від 14.04.2014 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14.04.2014 року позичив відповідам гроші в сумі 25000 доларів США, які ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язувались повернути протягом двох місяців, тобто до 14.06.2014 року, про що склали письмову розписку. Зазначив, що відповідачі свій обов`язок виконали частково, оскільки неповернутою залишилась частина боргу у сумі 12000 доларів США. З огляду на зазначене, просить стягнути із відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 борг у розмірі 12000 доларів США.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20.04.2017р. задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.07.2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено, скасовано заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 квітня 2017 року та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.09.2017 року проводження у справі №462/1320/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики зупинено до вирішення цивільної справи №466/4961/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказану справу передано у провадження судді Кирилюку А.І.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25.08.2018 року по цивільній справі№466/4961/17,позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, залишено без розгляду.

16.11.19 року позивачем подано до суду клопотання про поновлення провадження.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.06.2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики, суддею Кирилюк А.І., прийнято до свого провадження.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.06.2019 року провадження по справі за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики поновлено, справу призначено до судового розгляду.

10.07.2017 року представником відповідача до суду було подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та клопотання про витребування доказів та подання доказів в оригіналі.

З огляду на обставини призначення експертного дослідження за тими ж підставами та питаннями, встановлені іншим цивільним судом (по справі №466/4961/17)суд ухвалив відмовити у задоволенні таких, оскільки представником відповідача не було подано оригіналів зразків підпису для порівняльного дослідження. Крім того, не було забезпечено явку його ж клієнта, для відібрання зразків почерку у судовому засіданні. За тих же причін слідує, що клопотання представника відповідача про витребування оригіналів документів, які оглянуті судом, є передчасним, та задоволенню не підлягає.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак подав до суду заяву, про розгляд справи у його відсутності.

Суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності відповідачів, які, будучи належним чином були повідомленими про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили.

За таких обставин, враховуючи значний проміжок часу від дати початку слухання справи, неповідомлення суду учасниками справи про зміну місця проживання (якщо таке мало місце), аналогічні обставни встановлені іншим цивільним судом (по справі №466/4961/17), відповідачі за міркуванням суду, не мають зацікавленості/турбування про вказану справу, в них не має бажання отримувати повідомлення за місцем реєстрації про судові засідання, вести справу та захищати свої інтереси в суді.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

У частині четвертій статті 5 Декрету № 15-93 наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію. Декретом № 15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

Як встановлено судом, 14.04.2014 року між позивачем ОСОБА_1 і відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, за умовами якого позичальники отримали від ОСОБА_1 25000 доларів США та що відповідачі зобов`язувались повернути позивачу суму позики до 14.06.2014 року, однак повернули не повну суму. Наведені обставини підтверджуються письмовою розпискою відповідачів, оригінал якої був наданий представником позивача для огляду у судовому засіданні.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач ОСОБА_1 , до судового розгляду, неодноразово звертався до відповідачів із усними вимогами щодо повернення коштів, отриманих за договором позики в сумі 12000 доларів США, однак такі вимоги залишилася без належного реагування. Відповідно до матеріалів цієї справи та справи №466/4961/17, між тими ж сторонами, відповідачи заперечують позов.

Встановлено, що у визначений у розпизці строк відповідачі свої зобов`язання в повному обсязі не виконали і коштів не повернули.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що докази повернення позивачу грошей відповідачами за договором позики відсутні, як і відсутні докази неодержання відповідачами вказаних сум позики, а тому суд переконаний, що із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_1 12000 доларів США заборгованості за договорами позики від 14.04.2014 року.

Крім того, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторону відповідача.

Керуючись ст.12, 13, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.509, 526, 527, 530, 610-612, 1046-1050 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) доларів США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3231,60 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Текст рішення виготовлено 21.08.2019 року.

Суддя: (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя