Провадження № 2/760/6515/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

22 липня 2019 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння,-

встановив:

Представник ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , про витребування майна із чужого незаконного володіння, в якому просила витребувати від ОСОБА_2 житловий будинок номер АДРЕСА_1 , загальною площею 66.5 кв.м. на користь громадянина Республіки В`єтнам ОСОБА_1 та витребувати від відповідача земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь позивача, розподілити судові витрати.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм чинного ЦПК України, у позовній заяві почергово повинно бути викладено по кожній позовній вимозі: зміст позовної вимоги, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує цю позовну вимогу та зазначення доказів, що її підтверджує, наявність підстав для звільнення від доказування.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин підстави також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше - для визначення предмета доказування по даній справі.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують ці обставини. Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України виходячи з наступного.

Так, згідно п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Така ж позиція зазначена в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Так, позовна заява є процесуальним документом, який, відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України, повинен містити в собі: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України, оскільки позивач не зазначив обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, звертаючись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_1 від добросовісного набувача, представник позивача посилається на те, що позивач є власником на підставі договорів купівлі-продажу.

Так як він є громадянином Республіки В`єтнам, останній візит до України відбувся у 2010 році, а в квітні 2019 випадково дізнався, що належним йому майном володіє ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2018.

При цьому, як вбачається з позовної заяви, самостійно позивач не відчужував це майно, йому не відомо, коли земельна ділянката житловий будинок юридично вибули з його власності (тобто не відомо, хто саме став власником житлового будинку та земельної ділянки перший раз) і скільки разів вона перепродавалася, оскільки про володіння відповідачем цим майном позивач дізнався випадково.

Як роз`яснено в абз.2 і 3 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Тобто, мова йде про пред`явлення позову законного власника, із володіння якого майно вибуло поза його волею, саме до останнього набувача, в порядку ст.388 ЦК України.

При цьому, представнику позивача необхідно врахувати аналіз практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України, зроблений Верховним судом 29.05.2014 в якому вказано, що право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст.ст.215, 216 ЦК України.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 7 листопада 2012 рік у справі № 6-107цс12, відповідно до ст.387 ЦК України особа має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Добросовісне набуття в розумінні ст.388 ЦК України можливе лише у разі, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком договору, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння.

При цьому, не можливо з`ясувати, з наданої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №171833754 від 26.06.2019, підставу виникнення права власності на житловий будинок. Підстава виникнення права власності на земельну ділянку - договір купівлі-продажу, номер: 2970, виданий 02.08.2018. Тобто за договором купівлі продажу є інша сторона, яка здійснила продаж цієї земельної ділянки та не відомо скільки разів витребуване майно було перепродано.

Вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , є власником земельної ділянки та житлового будинку. Разом з тим, позивач заявляє вимоги до відповідача та просить витребувати в порядку ст.388 ЦК України, з володіння добросовісного набувача - ОСОБА_2 земельну ділянку та житловий будинок.

Тому, з наданих суду матеріалів незрозуміло яким чином та у який спосіб відповідачем порушено права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

Додатково роз`яснюю, що представник позивача може звернутися до суду в порядку ст.ст.116, 117 ЦПК України та забезпечити докази до подачі позову до суду.

З урахуванням наведеного, позивачу необхідно привести позовну заяву у відповідність до вимог ст.175 ЦПК України, а саме: надати до суду позовну заяву в новій редакції; зазначити докази, що підтверджують кожну обставину викладену в позовній заяві.Також, позовна заява потребує викладу обставин відповідно до норм чинного законодавства, які підлягають застосуванню в даному випадку, зміни правового обґрунтування та складу осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, 2 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суддя приходить до висновку, що позовна заява повинна бути залишена без руху із наданням строку на усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали судді.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння - залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду позовної заяви в новій редакції.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви , позов буде вважатися неподаним та повернутий позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя - Г.О. Козленко