Дата документу 19.12.2019 Справа № 316/1239/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/239/18 Головуючий у 1 інстанції: Куценко М.О.
провадження № 22-ц/807/2499/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кухаря С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 1» Міністерства охорони здоров`я України, третя особа: виконуюча обов`язки начальника Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 1» Міністерства охорони здоров`я України Кульпіна Людмила Анатоліївна , про скасування наказу № 198к від 03.05.2018 року «Про переведення на посаду ОСОБА_1 » та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 1» Міністерства охорони здоров`я України (далі ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України), третя особа: виконуюча обов`язки начальника Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 1» Міністерства охорони здоров`я України Кульпіна Людмила Анатоліївна , про скасування наказу № 198-к від 03.05.2018 року «Про переведення на посаду ОСОБА_1 » та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно наказу № 570-к від 21.11.2005 року позивача було прийнято на посаду лікаря-акушера-гінеколога в акушерське відділення ДЗ «СМСЧ № 1» МОЗ України. 03.05.2018 року наказом № 198-к в.о. начальника ОСОБА_3 він був переведений на посаду лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації поліклініки для дорослих з 04.05.2018 року на період службового розслідування з посадовим окладом 5720,00 грн. на місяць.

Позивач вказував, що зазначений наказ щодо переведення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в наказі від 21.11.2005 року № 570-к про прийом на роботу ніяких застережень щодо виконання іншої роботи, крім тієї, що оговорена в цьому наказі, не мається. В наказі № 198-к про його переведення на період службового розслідування кінцевий термін не вказаний. Крім того, відповідно посадових інструкцій лікаря-акушера-гінеколога (ординатора) акушерського відділення та посадової інструкції лікаря-акушера-гінеколога (з надання екстреної допомоги) акушерського відділення, з якими він був ознайомлений 19.09.2012р., вони разом з наказом № 570-к до 03.05.2018 року включно складали його трудовий договір з ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України. Після видання наказу № 198-к від 03.05.2018 року про його переведення на іншу посаду він був 07.05.2018 року ознайомлений з посадовою інструкцією лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації поліклініки для дорослих.

Але порівняльний аналіз цих посадових інструкцій вказує на те, що його посада, обумовлена трудовим договором, не є тотожною із посадою, на яку він був переведений без його згоди. Крім того, відповідно до довідки від 05.06.2018 року № 145 змінився в сторону зменшення розмір оплати праці. Також зміни відбулись щодо пільг, режиму роботи та інших істотних умов праці порівняно з тими, які узгоджувались між ним та відповідачем на підставі трудового договору.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд скасувати наказ від 03.05.2018 року № 198-к «Про переведення на посаду ОСОБА_1 », стягнути з відповідача на його користь компенсацію на відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року № 452/2017 ліквідовано, зокрема, Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Кочеткову І.В. (а.с. 181).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження у цій справі відкрито ( а.с. 182).

В автоматизованому порядку суддею Кухарем С.В. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої ( а.с. 185).

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду на 24.07.2019р. ( а.с. 186).

Розгляд справи у судовому засідання 24.07.2019р. був відкладений у зв`язку з неявкою представника відповідача на 11.09.2019р. з урахуванням терміну щорічної відпустки судді-доповідача Маловічко С.В. з 05.08.2019р. по 27.08.2019р.

Справа не розглядалась до грудня 2019р. у зв`язку з наступними обставинами: протягом періоду з 14.08.2019р. по 06.11.2019р. суддя-доповідач Маловічко С.В. знаходилась на довготривалому лікарняному, з 11.11.2019р. по 24.11.2019р. перебувала у щорічній відпустці, перерваній лікарняним.

В судове засідання 19 грудня 2019р. відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомлені, про що маються зворотні поштові повідомлення про отримання судових повісток, не з`явились. Не з`являлись ці учасники справи у судові засідання протягом всього перебування справи у провадженні апеляційного суду.

Від третьої особи - ОСОБА_3 письмових заяв не надійшло, про причини неявки вона не довела суду, клопотання про відкладення розгляду справи не спрямувала.

Відповідач надав клопотання про розгляду справи у відсутності його представника.

З урахуванням вказаних обставини, колегія у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК

України розглянула справу за відсутності представника відповідача та третьої особи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Камисова А.Я., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно з наказом від 21.11.2005 року за № 570-к начальника головного лікаря ВП СМЧ № 1 ОСОБА_3 був прийнятий на роботу на посаду лікаря-акушера-гінеколога в акушерське відділення ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України» (а.с. 11).

У вищевказаному наказі встановлено почасову форму і систему оплати праці, а також визначено категорію персоналу із зазначенням - «професіонал».

Згідно з Наказом № 104 від 27.03.2018 року начальника головного лікаря ВП СМЧ № 1 ОСОБА_3 лікарю акушеру-гінекологу акушерського відділення ОСОБА_1 з 01.04.2018 року було проведено підвищення схемних посадових окладів за оперативне втручання за фактично відпрацьований час в стаціонарі на 10 %. (а.с. 130).

03.05.2018 року на підставі виданого в.о. начальника ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України» Кульпіної Л.А. наказу № 198-к ОСОБА_1 тимчасово переведений на посаду лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації поліклініки для дорослих з 04.05.2018 року на період службового розслідування з посадовим окладом 5720,00 грн. на місяць, табельний № 3964 (а.с. 20).

З даним наказом про переведення позивач по справі був ознайомлений 05.05.2018 року, про що свідчить підпис позивача в документі.

На наказі № 198-к від 03.05.2018 року міститься відмітка, відповідно до якої ОСОБА_1 зауважив, що з наказом «не згоден».

З посадовою інструкцією лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації поліклініки для дорослих, затвердженою закладом від 25.09.2012 року за № 379, позивач ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений під підпис 07.05.2018 року (а.с. 21-24).

29.05.2018 року за результатом проведення службової перевірки було складено акт експертного контролю якості медичної допомоги № 4. У вказаному акті комісія дійшла висновку про те, що випадок інтернатальної смертності у породіллі ОСОБА_4 вважати таким, який можливо було запобігти при наданні медичної допомоги лікарем ОСОБА_1 у відповідності зі стандартами надання медичної допомоги відповідно до наказів МОЗ України № 676 від 31.12.2014р., № 900 від 27.12.2006р., № 901 від 27.12.2006р., № 977 від 27.12.2011р. ( а.с. 36).

У Акті комісією внесено наступні пропозиції: передати в правоохоронні органи цей акт експертного контролю, протокол патологоанатомічного дослідження трупа мертвонародженого № 31 від 03.05.2018р., протокол патологоанатомічного дослідження посліду № 31 від 03.05.2018р., лікарське свідоцтво про перинатальну смерть № 06 від 03.05.2018р.; про залучення лікаря ОСОБА_5 , причетного до випадку інтернатальної смертності, до дисциплінарної відповідальності (а.с. 34-36).

Наказом № 405-к в.о. начальника ДЗ «СМСЧ № 1» МОЗ України» Кульпіної Л.А. від 31.05.2018 року ОСОБА_1 був переведений на посаду лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації поліклініки для дорослих з 01.06.2018 року на період досудового розслідування, з посадовим окладом 5720,00 грн. на місяць, табельний № 3964 (а.с. 150).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наказом № 198-к від 03.05.2018р. позивача було саме переміщено, а не переведено на посаду лікаря-акушера-гінеколога в жіночу консультацію поліклініки для дорослих, оскільки залишилися незмінними всі істотні умови праці (спеціальність, кваліфікація, найменування посади), а відбулась лише зміна робочого місця (тобто місце безпосереднього виконання роботи), а саме, ОСОБА_1 переміщено з акушерського відділення до жіночої консультації, а тому відповідно до ч. 2 ст. 32 КЗпП України не потребувалось згоди позивача на таке переміщення.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначеною цієї угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Переведення на іншу роботу - це переміщення працівника, при якому змінюється робота, яку виконує працівник, його спеціалізація, кваліфікація, посада.

За правилами ч. 2 ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ, у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Переміщення є законним, якщо згідно із ст. ст. 21, 31, 32 КЗпП України, воно буде проводиться в межах трудового договору і не передбачає істотних його змін. Виходячи зі змісту цих норм, істотними умовами праці є система та розмір оплати праці, пільги, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад та інші умови, які за певних обставин слід вважати істотними.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Суд першої інстанції вважав, що в даному випадку мало місце переміщення позивача на посаду лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації поліклініки для дорослих з однієї дільниці на іншу, і тому права позивача таким переміщення не порушені.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивача у справі ОСОБА_1 було переведено відповідно до вимог ч. 2 ст. 32 КЗпП України, а саме: переміщено з посади лікаря-акушера-гінеколога акушерського відділення на посаду лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації поліклініки для дорослих, але при цьому залишилися незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади), та відбулась лише зміна робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи), а тому згоди працівника при такому переміщенні не було потрібно.

Вирішуючи цю справу, суд послався на правову позицію, викладену в постанові Верховного суду від 01 березня 2018 року по справі № 461/7315/15-к.

Та з урахуванням цієї правової позиції та за з`ясованими обставинами справи суд вважав, що позивачем не надано доказів, та судом не встановлено того факту, що переведення ОСОБА_1 було проведено незаконно, протиправно. У зв`язку з цим, суд вважав, що підстав для скасування наказу № 198-к від 03.05.2018 року «Про переведення на посаду ОСОБА_1 » не вбачається.

При цьому, суд першої інстанції звернув увагу, що підставою такого переведення стало службове розслідування щодо якості надання медичної допомоги пацієнтці лікарем ОСОБА_1 , який займав посаду лікаря-акушера-гінеколога акушерського відділення, але на час службового розслідування був переведений до іншого робочого місця на тих же умовах та в межах трудового договору.

Крім того, в матеріалах справи міститься витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 31.05.2018р. за номером кримінального провадження 0000278, відкритого за заявою від 30.05.2018р. в.о. начальника ДЗ СМСЧ №1 м. Енергодар Кульпіної Л.А. Енергодарським ВП ГУ НП в Запорізькій обл. щодо недбалого виконання службових обов`язків та порушення стандартів медичної допомоги лікарем СМСЧ № 1 м. Енергодар Маєвським О.М., що спричинило загибель новонародженої дитини породіллі ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України не відповідає.

У порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Колегія з урахуванням вимог ст.ст. 21, 31 КЗпП України вважає, що відповідач ДЗ «СМСЧ № 1» МОЗ України не мав права на підставі свого наказу від 03.05.2018 року № 198-к вимагати від ОСОБА_1 як працівника виконання роботи лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації поліклініки для дорослих, оскільки остання не була обумовлена трудовим договором.

Апеляційним судом встановлено, що обумовленою трудовим договором між ОСОБА_1 та ДЗ «СМСЧ № 1» МОЗ України є робота лікаря-акушера-гінеколога саме акушерського відділення.

Дійсно, ОСОБА_1 був ознайомлений із вищезазначеним наказом від 03.05.2018 року № 198-к «Про переведення на посаду ОСОБА_1 », але згоди на таке його переведення відповідачу не надавав, заперечував проти такого переведення, але був переведений відповідачем на посаду лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації поліклініки для дорослих без його згоди, що є порушенням вимог ст. 32 КЗпП України.

Зазначене випливає з положень ч. 1 ст. 32 КЗпП України, згідно з якою переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

За змістом ст. 33 КЗпП України тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою.

У випадках, зазначених у частині другій цієї статті, забороняється тимчасове переведення на іншу роботу вагітних жінок, жінок, які мають дитину з інвалідністю або дитину віком до шести років, а також осіб віком до вісімнадцяти років без їх згоди.

Проте, випадки, передбачені ст. 33 КЗпП України, у вищевказаних відносинах між сторонами у цій справі - ОСОБА_1 та ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України 03.05.2018 року при прийнятті наказу № 198-к «Про переведення на посаду ОСОБА_1 » були відсутні.

Апеляційний суд вважає недоречним посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 766/5295/16-к, оскільки за обставинами тієї справи переміщення позивача було викликано виробничою необхідністю.

Належних, допустимих доказів наявності виробничої необхідності у ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України саме переводити, (а не «переміщати», як помилково вважав суд першої інстанції у цій справі) 03.05.2018 року лікаря-акушера-гінеколога ОСОБА_1 із акушерського відділення до жіночої консультації поліклініки для дорослих не було.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Отже, ДЗ «СМСЧ № 1» МОЗ України незаконно перевів ОСОБА_1 03.05.2018 року наказом № 198-к «Про переведення на посаду ОСОБА_1 » на період службового розслідування без його згоди з акушерського відділення до жіночої консультації.

Те, що наказ № 198-к вичерпав себе, оскільки службове розслідування закінчилось, та 31.05.2018р. був виданий новий наказ № 405-к про переведення ОСОБА_1 до жіночої консультації на час досудового розслідування кримінального провадження, правового значення не має при його оскарженні, оскільки ним з моменту видання порушені права працівника.

При цьому, ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України оскаржуємим наказом № 198-к з 03.05.2018 року порушено права ОСОБА_1 , який без згоди протягом майже місяця виконує іншу роботу, не обумовлену його трудовим договором, оскільки:

- різними за своїм змістом є посадові обов`язки лікаря-акушера-гінеколога акушерського відділення (а.с. 12-19) та лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації поліклініки для дорослих (а.с. 21-24);

- ОСОБА_1 позбавлений права як лікар-акушер-гінеколог у жіночій консультації поліклініки для дорослих мати середній заробіток 10246,57 грн. з урахуванням доплат (надбавок), які він міг би отримувати, працюючи в акушерському відділенні;

- відповідач у порушення вимог ст. 33 КЗпП України з дати прийняття наказу, що оскаржується, не доплачує ОСОБА_1 різницю у середньому заробітку.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що відповідач не позбавлений був права відсторонити ОСОБА_1 від роботи лікаря-акушера-гінеколога акушерського відділення в порядку ст. 46 КЗпП України, за змістом якої: відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Таким чином, апеляційним судом визнано порушеними вимоги ст.ст. 31, 32, 33 КЗпП України відповідачем при прийнятті оскаржуваного працівником наказу № 198-к від 03.05.2018р., а тому останній підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 в позові зазначав, що прийняттям вказаного наказу йому спричинено моральну шкоду у розмірі 10000 грн., але колегія вважає, що позивачем ці вимоги не доведено. Так, наказ хоча і визнано незаконним, але тільки з підстав неправильного застосування вимог КЗпП України відповідачем, оскільки, як зазначено вище, роботодавець мав право скористатись своїм правом на застосування статті 46 КЗпП у даному випадку. Між тим, ним було лише переведено позивача, а не відсторонено від роботи. Крім того, колегія враховує також при вирішені цієї позовної вимоги термін порушення, яке тривало менше місяця, а також підстави переведення - проведення службового розслідування загибелі дитини при пологах, які приймались ОСОБА_1 .

Беручи до уваги всі вище встановлені обставини, колегія визнає апеляційну скаргу частково обгрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України скасовує рішення суду та ухвалює постанову про часткове задоволення позову ОСОБА_1 щодо скасування оскаржуваного наказу та відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 травня 2019 року у цій справі скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 1» Міністерства охорони здоров`я України задовольнити частково.

Скасувати наказ № 198-к від 03 травня 2018 року «Про переведення на посаду ОСОБА_1 ».

У задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди відмовити з інших правових підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кухар С.В.