Справа № 309/2601/19
Провадження № 2/309/1499/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Довжанин М.М.

за участю секретаря судового засідання Данило І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до Велятинської сільської ради, ОСОБА_2 , третя особа що не заявляє самостійних вимог: головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Велятинської сільської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, в якому просить визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-013 №20772, що зареєстрований в Книзі записів державних актів за №18094, та відповідно, припинити право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:010:0115, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га за померлим ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 березня 1999 року укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подарували, а

вона прийняла у дар цілий житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Згідно договору вона набула право власності на житловий будинок загальною корисною площею 86,1 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,37 га за адресою: АДРЕСА_2 . Вважає, що набувши право власності на житловий будинок, вона відповідно повинна була набути право власності також і на земельну ділянку, на якій розташований будинок. Однак Велятинською сільською радою, 26.06.2003 року, тобто після укладення вищезгаданого договору дарування, ОСОБА_3 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-013 №20772, що зареєстрований у Книзі записів державних актів за №18094. Згідно державного акту ОСОБА_3 , на підставі рішення 05-ї сесії 23-го скликання Велятинської сільської ради народних депутатів від 15 березня 1999 року, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,58 га в межах згідно плану. Кількісна характеристика земель, переданих у приватну власність: всього 0,58 га, в тому числі 0,53 га сільськогосподарських угідь, з них 0,13 га ріллі та 0,40 га багаторічних насаджень, а також під будівлями, лісами та іншими угіддями 0,05 га.

На сьогоднішній день, земельну ділянку 0,58 га, розділено на три земельні ділянки, яким присвоєно три різні кадастрові номери, а саме: земельна ділянка площа 0,25 га, кадастровий номер 21253 81400:01:010:0115 - цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельна ділянка площа 0,2 га, кадастровий номер :01:010:0114 - цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка площа 0,13 га, кадастровий номер :01:026:0170 - цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства. По всіх кадастрових номерах власником земельної ділянки зазначено ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті спадщину прийняла дружина ОСОБА_2 , але спадкове майно, яке вона прийняла складається лише з грошових вкладів, які зберігаються у Ощадбанку. Тобто право власності на вищезгадану земельну ділянку, кадастровий номер :01:0110:0115, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, на підставі прийняття спадщини, ніким не набуто після смерті власника.

У зв`язку з вищенаведеним вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності на відповідну земельну ділянку.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2019 року за нею визнано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:010:0115 площею 0,25 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Однак зареєструвати право власності на вказану земельну ділянку згідно вищезазначеного рішення суду не є можливим, так як, згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки :01:010:0115, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га належить на праві власності померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 згідно спірного Державного акту на право приватної власності на землю.

Тобто, право власності на земельну ділянку за померлим ОСОБА_3 не припинено, так як існує спірний Державний акт, а тому позивачка вважає, вищезазначений акт слід визнати недійсним та скасувати.

До початку розгляду справи по суті позивачкою ОСОБА_1 подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій вона просила визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-013 №20772, що зареєстрований у Книзі записів державних актів за №18094 в частині 0,25 га (з діл.1) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та відповідно, припинити право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:010:0115, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Одночасно ухвалою суду від 20.11.2019 року судом задоволено заяву позивачки ОСОБА_1 та залучено ОСОБА_2 в якості співвідповідача до участі в цивільній справі.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не з`явилися. До суду від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Представник відповідача Велятинської сільської ради в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява від представника сільської ради Дубчак Н.С. про розгляд справи у її відсутності, на підставі наявних матеріалів справи, просила прийняти законне рішення.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. До суду надіслала заяву про визнання позову, у якій зазначила, що уточнені позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, справу просить слухати у її відсутності.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області в судове засідання не з`явився. До суду надіслав письмові пояснення на позовну заяву ОСОБА_1 , які просив врахувати при ухваленні рішення по справі.

Відповідно до ст. 211, 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників судового процесу без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується копією договору дарування укладеного 17 березня 1999 року між позивачкою обдарованою та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 дарителями. Договір посвідчено державним нотаріусом Король О.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1698.

Подарований позивачці житловий будинок складається з трьох кімнат, житловою площею 52,9 кв.м., загальною корисною площею 86,1 кв.м. та розташований на земельній ділянці 0,37 га.

Також судом досліджено оспорюваний позивачкою Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-013 №20772 від 26.06.2003 року, з якого слідує, що на підставі рішення 05-ої сесії 23-го скликання Велятинської сільської ради народних депутатів від 15 березня 1999 року ОСОБА_3 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,58 га в межах згідно з планом, розташована на території с. Велятино, Велятинської сільської ради ур. «Ліва сторона на Тису» для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства.

Як вбачається з копій витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, на підставі вищезазначених рішення Велятинської сільської ради та спірного Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК-013 №20772 від 26.06.2003 року за ОСОБА_3 06.03.2018 року було зареєстровано право власності на три земельні ділянки: 1) земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, кадастровий номер 21253 81400:01:010:0115 - цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,20 га, кадастровий номер :01:010:0114 - цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка розташована за адресою: с. Велятино, урочище «Ліва Сторона на АДРЕСА_3 » площею 0,13 га, кадастровий номер :01:026:0170 - цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства.

Отже на сьогоднішній день земельну ділянку 0,58 га, розділено на три земельні ділянки, яким присвоєно три різні кадастрові номери.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Рішенням Хустського районного суду від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: відділ у Хустському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання права власності на земельну ділянку, позов задоволено та визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_2 мешканкою АДРЕСА_4 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:010:0115 площею 0,25 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 не може зареєструвати право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:010:0115 площею 0,25 га призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , тобто на земельну ділянку, на якій розташований належний їй на праві власності, згідно вищезгаданого договору дарування, житловий будинок і для обслуговування якого призначена дана земельна ділянка, оскільки ця земельна ділянка зареєстрована за померлим ОСОБА_3

Дана обставина змушує ОСОБА_1 оскаржувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-013 №20772 від 26.06.2003 року у частині, що стосується земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:010:0115, площею 0,25 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На думку суду даний Державний акт у частині, що стосується спірної земельної ділянки, підлягає скасуванню.

Так, суд констатує той факт, що оспорюваний Державний акт виданий Велятинською сільською радою вже після укладення договору дарування, за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подарували ОСОБА_1 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ).

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля і або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного та цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Одночасно при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України (право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав) слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням, права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Враховуючи наведене, суд констатує, що позивачка повинна була набути право власності на спірну земельну ділянку одночасно з набуттям права власності на житловий будинок згідно договору дарування від 17.03.1999 року.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки, є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. «а» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Згідно п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Оскільки за позивачкою ОСОБА_1 вже визнано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:010:0115 площею 0,25 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 згідно рішення Хустського районного суду від 14.05.2019 року по справі № 309/3349/18, то відповідно оскаржуваний державний акт на право приватної власності на землю у частині 0,25 га, призначених для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою, АДРЕСА_1 , порушує право власності ОСОБА_1 , гарантоване, як непорушене Конституцією України, цивільним та земельним законодавствами України.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що для усунення вищезазначеного порушення права позивачки ОСОБА_1 слід визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-013 №20772, що зареєстрований в Книзі записів державних актів за №18094 в частині 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та відповідно, припинити право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:010:0115, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Питання стягнення судових витрат позивачка не ставить.

Керуючись ст.ст. 81, 258, 259, 263, 265, 267, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-013 №20772, що зареєстрований в Книзі записів державних актів за №18094 в частині 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та припинити право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:010:0115, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М.М.