Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (головуючого), Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М., касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року без змін.
При цьому колегія суддів, відхиляючи доводи касаційної скарги зазначила: «Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкрив апеляційне провадження в справі, а також не надав оцінки висновку суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивачів в частині визнання права власності на частину вкладу, не заслуговують на увагу враховуючи наступне. Апеляційний суд в ухвалі від 11 листопада 2016 року обґрунтував висновок про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, надавши оцінку наведеним скаржником підставам для поновлення цього строку. Оскільки суд касаційної інстанції в силу вимог частини першої статті 400 ЦПК України позбавлений можливості вдаватись у переоцінку доказів, а порушення норм процесуального права не призвело до ухвалення незаконного рішення, підстави для його скасування відсутні. Не може бути скасоване правильне по суті законне рішення з одних лише формальних міркувань».
Не можу погодитися із цим висновком колегії суддів з таких мотивів.
1. Аналіз змісту ухвали Апеляційного суду міста Києва від 11 листопада 2016 року свідчить, що при поновленні строку на апеляційне оскарження рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року, суд вказав, що: «у клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження апелянт зазначає, що копію оскаржуваного рішення отримано 11 жовтня 2016 року, що підтверджується Актом прийому-передачі. Матеріали справи містять супровідний лист від 27 січня 2016 року, згідно якого суд направив копію оскаржуваного рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Проте відомостей про отримання копії рішення матеріали справи не містять. З акту прийому-передачі вбачається, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюк В. С. отримав копію оскаржуваного рішення 10 жовтня 2016 року (а. с. 186). Відтак наведена причина пропущення строку апеляційного оскарження дає підстави вважати її поважною».
3. Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
5. Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання апеляційної скарги) апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
6. У частині першій статті 73 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання апеляційної скарги) суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
7. Згідно частини першої статті 212 (у редакції чинній на момент подання апеляційної скарги) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
«поновлюючи строк на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції не мотивував прийняття такого рішення, не зазначив підстав та мотивів відхилення тих чи інших доказів, а отже, ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2014 року є необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору на етапі відкриття апеляційного провадження у справі. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, апеляційний суд, усупереч зазначеним вимогам процесуального закону, необґрунтовано відкрив апеляційне оскарження після спливу значного періоду часу (майже 2 роки з дня ухвалення заочного рішення у справі, яке оскаржено до апеляційного суду) без наведення відповідних підстав та обґрунтувань, чим порушив принцип правової визначеності. Констатовані судом процесуальні порушення можуть бути усунуті в спосіб скасування рішень апеляційного суду, постановлених на етапі поновлення строку на апеляційне оскарження й ухвалення рішення за наслідками апеляційного провадження з направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення процесуальних питань, пов`язаних з прийняттям апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1, та постановлення рішень відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства. Верховний Суд, здійснивши аналіз змісту касаційної скарги, зробив висновок, що доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2, поданої з порушенням процесуальних строків, стосуються процесуальних рішень суду апеляційної інстанції щодо безпідставного та необґрунтованого поновлення строку відповідачу на оскарження рішення суду першої інстанції. Заявником також оскаржується ухвала апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження з порушенням правил процесуального закону. При цьому Верховний Суд встановив істотні порушення норм процесуального права під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення ОСОБА_1, а тому зробив висновок про необхідність виходу за межі доводів касаційної скарги відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України. Скасування рішення апеляційного суду без одночасного вирішення питання про скасування ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження не матиме правового значення для вирішення спору по суті та ухвалення остаточного рішення у справі. Враховуючи, що відповідно до вимог статті 389 ЦПК України ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження підлягають касаційному оскарженню разом із рішенням суду, скарги на такі ухвали розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на судові рішення. Враховуючи те, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року порушено вимоги статей 232 та 297 ЦПК України 2004 року під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року переглянуте судове рішення, яке набрало законної сили, за скаргою, поданою з пропуском строку на апеляційне оскарження, без розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, зазначені судові рішення апеляційного суду не відповідають вимогам статті 213 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості .Відповідно до статті 411 ЦПК України це є підставою для скасування судових рішень, ухвалених зі стадії відкриття апеляційного провадження, з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Під час нового розгляду справи апеляційний суд повинен повторно вирішити питання про відкриття апеляційного провадження із урахуванням принципу res judicata, з наведенням обґрунтованих мотивів наявності підстав для відкриття чи відмови у відкритті апеляційного провадження у справі».
10. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2-881/07 (провадження № 61-4158св18) зроблено висновок, що:
«безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, апеляційний суд, у порушення вказаних вимог поновив пропущений строк на апеляційне оскарження зі спливом значного періоду часу (9 років) без наведення відповідних підстав, чим порушив принцип правової визначеності. У касаційній скарзі ОСОБА_1 фактично оскаржує ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 28 квітня 2016 року, якою поновлено ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження, а згідно положень частини другої статті 293 ЦПК України в редакції 2004 року заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, можуть бути включені до касаційної скарги на рішення суду. За таких обставин, доводи касаційної скарги в цій частині є обґрунтованими. За викладених обставин, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню зі стадії відкриття апеляційного провадження з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду».
12. За таких обставин, колегії суддів необхідно було передати справу на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду для забезпечення єдності застосування статті 294, частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги).
Суддя В. І. Крат