МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ_________
Пр. №2/521/3919/19
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
16 грудня 2019 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Колесник Т.В., за участю:
представника позивача адвоката Голосова Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання втратившими право користування житлом,
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 09 листопада 2006 року належить квартира АДРЕСА_1 .
Позивачка зазначала, що на даний час у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають її діти, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які проживають за межами України.
Стверджувала, що реєстрація відповідачів порушує її права, як власника квартири, з підстав чого позивачка просила суд визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 та встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого, рішення суду, що набрало законної сили є підставою для Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради для зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру та стягнути судові витрати по сплаті судового збору.
Ухвалою суду від 13 вересня 2019 року було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 44-45).
Ухвалою суду від 19 листопада 2019 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 67-68).
Позивачка та її представник, діючий за довіреністю від 05 серпня 2018 року, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити, раніше надала до суду заяву про заочний розгляд справи (а.с. 28).
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзиву на позов у встановлений судом строк не надавали, про причини неявки суд не повідомили (а.с. 53, 54, 71, 72).
Представник Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, діючий на підставі довіреності від 28 січня 2019 року, в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності. Раніше надав письмові пояснення на позов (а.с. 55, 56-59).
Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідачів та не повідомленням ними про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд, зі згоди позивачки, вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 09 листопада 2006 року (а.с. 9).
Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності нерухомого майна Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості (а.с. 11).
Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 , крім позивачки, зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується довідками відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с. 42, 43).
Факт не проживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 02 серпня 2019 року, починаючи з 01 січня 2017 року (а.с. 21, 22).
Крім того, факт не проживання відповідачів в спірній квартирі також підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , допитаних в судовому засіданні під присягою, які пояснили суду, що вони є сусідами позивачки, знають її дітей, відповідачів у справі. Більше двох років за зареєстрованим місцем проживання їх не бачили. Знають, що старший син одружився та став проживати за адресою дружини, а потім він разом з сім`єю виїхав за кордон. Молодший син також не проживає в квартирі.
З пояснень позивачки в судовому засіданні вбачається, що відповідачі виїхали та проживають за кордоном, а саме в Ізраїлі.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Судом встановлено, що відповідачі є членами сім`ї позивачки, які за її згодою були вселені та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 .
Отже, право відповідачів на користування спірною квартирою виникло за згодою власника квартири, тобто ОСОБА_1 .
Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідачі втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки вони в ній не проживають більше двох років.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.
Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання, тому в задоволенні позовних вимог в частині визначення порядку виконання рішення, а саме що воно є підставою для зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , та внесення відомостей до Єдиного Державного Демографічного реєстру слід відмовити.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню частково.
Відповідачами до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядилися на власний розсуд.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Судовий збір у справі складає 1536,80 грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду у повному обсязі (а.с. 1).
Керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 322, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 284, 288, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання втратившими право користування житлом задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності на підставі договору дарування від 09 листопада 2006 року ОСОБА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право на користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності на підставі договору дарування від 09 листопада 2006 року ОСОБА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення суду складено 23 грудня 2019 року.
Суддя: О.М. Сегеда