Провадження № 2/161/4181/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 грудня 2019 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Т.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири

В С Т А Н О В И В:

Позивач 25.10.2019 року звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира). Вказану квартиру вона успадкувала після смерті свого батька та на даний час бажає використовувати її у власних інтересах та інтересах своєї сімї, оскільки має чотирьох дітей. Вона разом із найменшою своєю донькою Анною здійснила реєстрацію їх місця проживання за адресою місцязнаходження належної ій квартири. Одночасно вказує на те, що за адресою належної їй квартири не зареєстрований на постійне місце проживання, однак фактично проживає відповідач у справі, який не є членом її сімї та приходиться зовсім чужою людиною. Вказує, що жодних договорів найму будинку між нею та відповідачем укладено не було, а відтак останній проживає у належній їй квартирі без будь-яких на те правових підстав. Факт проживання відповідача у квартирі порушує її право власності на нерухоме майно, що позбавляє її можливості користуватися та розпоряджатися власністю на власний розсуд, зокрема використовувати її дял проживання членів своєї сімї. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не бажає в добровільному порядку виселятися з належної їй на праві власності квартири, просить суд усунути їй перешкоди в користуванні квартирою шляхом виселення з неї відповідача без надання іншого житла та стягнути з останнього в її користь судові витрати по справі.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить усунути перешкоди в користуванні належною їй на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї ОСОБА_3 , без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні представник позивача надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що у матеріалах справи міститься відповідне поштове повідомлення та телефонограма. Крім того, є оголошення на сайті судової влади про розгляд даної справи. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили.

Суд вважає можливим розглянути дану справу за відсутності відповідача, та ухвалює рішення відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення представника позивача , дослідивши матеріали справи, та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке.

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Т.І.Зубенко 10.10.2019 року, зареєстрованому в реєстрі за №1487, позивач успадкувала після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Право власності на вказану вище квартиру зареєстроване за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.10.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 184310674 від 10.10.2019 року .

Про наявність спірної квартири в натурі та її технічні характеристики свідчить технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , виготовлений 27.08.2019 року. Зокрема, успадкована позивачем квартира складається із однієї кімнати загальною площею 36,2 кв.м, житловою 19,7 кв.м.

Як вбачається з будинкової книги НОМЕР_1 № 173736 для прописки (реєстрації громадян, які проживають в квартирі АДРЕСА_1 , у даній квартирі 15.10.2019 року зареєстровані позивач та її малолітня донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З відповіді Луцького ВП ГУНП у Волинській області №37170/58/01-2019 від 21.10.2019 року вбачається, що за вирішення виникло спору щодо проживання відповідача у справі у належній позивачу квартирі, остання зверталася до поліції. За наслідками розгляду її звернення їй рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою на відповідача, який проживає в АДРЕСА_2 , тобто в належній позивачу на праві власності квартирі. З врахування того, що згідно записів будинкової книги, відповідач відсутніх у списку осіб, які зареєстровані на проживання у спірній квартирі, суд встановив, що відповідач у належній позивачу на праві власності квартирі, проживає без реєстрації.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що фактичне проживання відповідача у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності, створює їй перешкоди у безперешкодному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Як встановлено судом відповідач ОСОБА_3 не є членом сімї позивача ОСОБА_2 .

Так, права власника квартири, визначені ст.ст.317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства у їхньому взаємозвязку слід зробити висновок, що власник майна має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Як було встановлено під час розгляду даної справи, відповідач ОСОБА_3 проживав у спірній квартирі як на момент зміни її власника, так і продовжує проживати у вказаному житлі по даний час.

З вищенаведеного слідує, що факт проживання відповідача в спірній квартирі після зміни власника за умови відсутності для того передбачених законодавством підстав, є сам по собі достатнім доказом вчинення перешкод позивачу з боку останнього в здійсненні її права на користування та розпорядження своїм майном, яке є абсолютним.

Права відповідача на користування спірою квартирою, власником якого він не являється, були похідними від прав колишнього власника цього житлового приміщення, а припинення права власності у колишнього власника, тягне за собою втрату права користуватися житлом й особами, які були вселені за згоди останнього.

Той факт, що відповідач ОСОБА_3 тривалий час проживає в спірній квартирі, сплачує комунальні послуги за користування, жодним чином не впливають на вирішення даного спору.

Аналогічний висновок, щодо виниклих між сторонами правовідносин, зробив Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 25 липня 2018 року при розгляді цивільної справи №638/13030/13-ц провадження №61-20713св18 та Верховний суд у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 серпня 2018 року при розгляді справи №595/1271/16-ц провадження №61-18966св18.

Стаття 109 ЖК України вказує, що виселення із жилих приміщень допускається з підстав, встановлених законом та в судовому порядку.

Положення ст.ст. 98 та 116 ЖК України передбачають підстави виселення, зокрема тимчасових жильців, оскільки після того, як особа, до якої вони вселились, позбулась права власності, вони стали тимчасовими жильцями.

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є новим законним власником спірної квартири, яка не дававала згоди на вселення у неї відповідача ОСОБА_3 , який був вселеним та проживає у квартирі зі згоди колишнього власника, тривалий строк користування відповідачем спірним житлом, належна сплата останнім комунальних послуг, враховуючи зміну власника, членом сім`ї якого він не є, не може бути підставою для відмови у захисті прав нового власника на користування та розпорядження житловим приміщенням, а тому наявні всі правові підстави для виселення відповідача з квартири АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири без надання іншого житла підлягають до задоволення.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., а тому вказані витрати слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст.109 ЖК України, ст.ст. 16, 321, 391 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належною їй на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН невідомий, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН невідомий, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 .

Рішення у повному обсязі складено 27 грудня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Івасюта Л.В.