Справа № 362/4616/19
Провадження 2/362/2354/19
У Х В А Л А

"06" серпня 2019 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковбеля М.М., при секретарі - Чорній М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

06.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Васильківського міьскрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: Васильківська міська рада Київської області, Управління держгеокадастру у Васильківському районі про визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та одночасно з цим подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, у якій просить суд накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстрована на ОСОБА_2 та заборонити вчиняти будь-які дії щодо її відчуження, передачі у користування (оренду, суборенду тощо) іншим юридичним та фізичним особам, використовувати земельну ділянку у якості застави у цивільно-правових стосунках та інше, посилаючись на те, що 09.02.2007 року він безоплатно отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Після отримання відповідно рішення ОСОБА_1 звернувся до КП "Центр розвитку та інвестицій Васильківського району" для оформлення технічної документації на вказану земельну ділянку. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дана земельна ділянка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 і підставою виникнення права власності є рішення сесії Васильківської міської ради від 25.10.2013 року, але це неможливо так як саме цим рішенням ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації. Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 фактично позбавлений права власності на вказану земельну ділянку в зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_2 , який намагається відчужити земельну ділянку, то вважає, що такий вид забезпечення позову як арешт нерухомого майна та заборонити вчиняти певні дії є співмірним із ціною позову відповідно до заявлених Позивачем позовних вимог.

Враховуючи те, що неприйняття заходів по забезпеченню позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 може бути продано, або іншим шляхом передано третім особам, і відсутність цього майна у ОСОБА_2 на час виконання рішення суду, може призвести до неможливості його виконання.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.ч.1 і 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень п.п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до положень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів

Згідно положень п.6 зазначеної постанови, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка, площею 0,10 га, кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Судом враховано, що способи забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, є співмірними, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та забороною вчиняти певні дії, належну відповідачу, тобто заборона на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо даного нерухомого майна жодним чином не позбавляє власника права володіння нею.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги предмет позову, ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить та зробить неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин, враховуючи наявність спору між сторонами та можливість продажу відповідачем земельної ділянки, суд вважає, що на час розгляду справи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Отже, суд враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності, враховує наслідки арешту майна та заборони вчиняти щодо нього певні дії, правову підставу для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри в порушеннях та діях, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому суд вважає за можливе задовольнити дану заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборонити вчиняти будь-які дії щодо його відчуження, передачі у користування (оренду, суборенду тощо) іншим юридичним та фізичним особам, використовувати земельну ділянку у якості застави у цивільно-правових стосунках та інше, до розгляду даної справи по суті та набрання законної сили судовим рішенням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 157ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,10 га, з кадастровим номером НОМЕР_1 , з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), і заборонити вчиняти будь-які дії щодо її відчуження, передачі у користування (оренду, суборенду тощо) іншим юридичним та фізичним особам, використовувати земельну ділянку у якості застави у цивільно-правових стосунках та інше.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Боржник: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення рішення до виконання протягом трьох років.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя М.М.Ковбель