Справа № 716/679/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.08.19 Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді - Пухарєвої О.В.,
за участю секретаря - Кульки О.М.,
представника позивача- ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що згідно мирової угоди від 22.12.2017 року укладеної між ним та відповідачем ОСОБА_3 за ним визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1 . Після укладення мирової угоди ОСОБА_3 зобов`язалася в добровільному порядку звільнити житловий будинок та знятися разом із сином ОСОБА_4 з реєстрації. 31.12.2017 року відповідачі переїхали проживати по сусідству в інший житловий будинок в с. Онут , однак відмовляються в добровільному порядку знятися із реєстрації. Позивач зазначає, що як власник будинку, не має можливості безперешкодно на свій розсуд користуватись, розпоряджатись своїм майном, оформити субсидію, саме тому просить визнати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 таким, що втратили право користування житловим приміщенням, в АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити. Суду пояснив, що відповідач ОСОБА_3 є його колишньою дружиною. В 2004 році вони разом купили будинок в с.Онут, в якому разом проживали. У жовтні 2017 році шлюб між ними розірвано. З грудня 2017 року ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_4 в його будинку не проживають. В добровільному порядку знятися з реєстрації не бажають.
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовну заяву підтримала. Суду пояснила, що відповідач ОСОБА_3 є колишня дружина позивача. А відповідач ОСОБА_4 є сином її довірителя. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 23.10.2017 року розірвано. Спільно нажите ними майно розділено. Згідно укладеної між ними мирової угоди відповідач ОСОБА_3 до 31.12.2017 року зобов`язувалася знятися з реєстрації. З грудня 2017 року вона разом із сином проживають за іншою адресою по сусідству із позивачем, а саме АДРЕСА_2 , однак знятися з реєстрації в добровільному порядку не бажає.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином судовою повісткою, причини неявки суду не вказали, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву до суду від них не надходило, а тому справу, зі згоди позивача та представника розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, представника позивача, показання свідків ОСОБА_5 ОСОБА_6 , суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно мирової угоди від 22.12.2017 року укладеної між ним та відповідачем ОСОБА_3 та затвердженої ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області є власником житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1 (13,14). Також зазначена обставина підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.08.2019 року.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З довідки виконкому Вікнянської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №196 від 03.04.2019 року вбачається, що у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його колишня дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.44).
Свідок ОСОБА_5 суду показав, що йому відомо, що в грудні 2017 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено мирову угоду, згідно якої ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_7 добровільно мали знятися з реєстрації. В грудні 2017 році відповідачі забрали свої речі з будинку ОСОБА_1 і перейшли жити до сусіднього будинку.
Свідок ОСОБА_6 суду показала, що являється кумою позивача. Їй відомо, що після розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_3 , а також поділом майна відповідачі покинули будинок ОСОБА_1 і проживають по сусідству. ЇЇ чоловік допомагав відповідачам перенести їх майно до будинку, де вони на даний час живуть.
На сьогоднішній день позивач ОСОБА_1 не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів у його домоволодінні, тому просить суд визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .
Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК Українизакріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 підлягає до задоволення.
На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 235, 247, 263 - 265, 273, 280-281, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Заставнівським РВ УМВС України в Чернівецькій області 06.06.1998) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІПН НОМЕР_2 ) такими, що втратили право користуванням житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 22.08.2019 року.
Суддя О.Пухарєва