РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 567/1449/18

Провадження № 22-ц/4815/1094/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Хилевича С.В.

учасники справи:

позивач - АТ КБ "ПриватБанк",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 23 травня 2019 року (ухвалене у складі судді Венгерчук А.О., повний текст рішення суду складено 03 червня 2019 року) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

23 жовтня 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 05.08.2008 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 05.08.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань за договором утворилася заборгованість у розмірі, станом на 19.07.2018 року, 198930,25 грн, що включає 13626,30 грн - тіло кредиту, 4002,32 грн - процентів за користування кредитом, 181301,63 грн - пеня.

Просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.08.2008 року у розмірі 109 683,60 грн, станом на 19.07.2018 року.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 23 травня 2019 року позов АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" 13626 грн 30 коп. заборгованості за кредитним договором.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що АТ КБ "ПриватБанк" пропущено строк позовної давності стосовно вимог про стягнення відсотків та пені за кредитом та обґрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка становить 13626 грн 30 коп.

02 липня 2019 року АТ КБ "ПриватБанк" подано апеляційну скаргу, у якій він, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, в частині відмови у стягненні заборгованості по відсотках та пені та задовольнити такі позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що останній платіж за кредитним договором було вчинено 25.09.2015 року, тому строк позовної давності починається з дати несплати наступного платежу, тобто з 25.10.2015 року.

Позивач з позовом звернувся 23.10.2018 року в межах строку позовної давності.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 05.08.2008 між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 15000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання погашати зазначений кредит та проценти по ньому щомісячно в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості (тариф з обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду).

Як вбачається із розрахунків заборгованості за договором від 05.08.2008 року, що додані до позовної заяви у ОСОБА_1 наявна кредитна заборгованість перед АТ КБ "ПриватБанк" у загальному розмірі 109 683,60 грн, яка складається з: 13626,30 грн - тіло кредиту; 4002,32 грн - проценти за користування кредитом; 181301,63 грн - пеня, з якої 92054,98 грн пеня за період з 05.08.2008 року по 01.11.2017 року.

Відповідач ОСОБА_1 доводить про незаконність нарахування кредитної заборгованості, оскільки 23 травня 2015 року невідома особа, шляхом вчинення шахрайських дій перерахувала з її картки грошові кошти, у розмірі 13135 грн.

За фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000222 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 69).

Відповідно п.1.1.2.11.1. Умов та правил надання банківських послуг, у випадку заперечення власником карти операцій, здійснених з використанням карти, або інформації, нанесеній на картку, держатель карти зобов`язаний протягом 30 днів з моменту утримання грошових коштів з рахунку звернутися в банк і заявити про оскарженні операції і причини їх оскарження, падати письмову заяву.

Згідно із п.1.1.2.1.14. Умов та правил надання банківських послуг у випадку якщо держателю картки відомі факти про незаконне використання карти, він зобов`язаний в триденний термін після усної заяви про втрати картки, стікера чи ПІН-коду надати в банк докладний виклад обставин втрати карти, стікеру чи ПІН-коду і відому інформацію про їх незаконне використання.

За п.1.1.2.1.15. Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 зобов`язалася письмово доручати банку внесення картки в стоп-лист платіжної системи.

Відповідно до п.п. 6, 8 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, що затверджене постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року № 7056, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Як правильно встановлено місцевим судом, ОСОБА_1 не доведено факту невідкладного повідомлення нею АТ КБ "ПриватБанк", у встановлений договором та законом строк, про незаконне списання коштів з належної їй картки, у зв`язку з шахрайськими діями невідомих осіб.

У матеріалах справи наявна відповідь АТ КБ "ПриватБанк" на звернення ОСОБА_1 від 10.07.2015 року щодо зупинення нарахування відсотків по кредиту та надання інформації по кредитній карті, що не підтверджує своєчасність повідомлення про незаконне використання її кредитної картки (а.с. 80).

Отже, місцевим судом правомірно відхилено доводи ОСОБА_1 про неправомірне нарахування банком заборгованості по тілу кредиту, у розмірі 13626 грн 30 коп.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

До вирішення справи судом першої інстанції, ОСОБА_1 зроблено заяву про застосування строків позовної давності у справі.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору встановлено зобов`язання сплати 7% від заборгованості, але не менше 50 грн / 10 дол. та не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, а за порушення вказаної умови передбачено сплату боржником пені за кожен день прострочення.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Оскільки за умовами договору відповідачка мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

За наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій Верховним Судом у постанові Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується АТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_1. останнє погашення кредитної заборгованості здійснила 25.09.2015 року та з цього часу перестала виконувати кредитні зобов`язання за договором, а з позовом АТ КБ "ПриватБанк" звернувся 23.10.2018 року, тобто трирічний строк позовної давності АТ КБ "ПриватБанк" не пропущено.

У зв`язку з наведеним, висновок місцевого суду про пропуск банком строку позовної давності стосовно вимог про стягнення відсотків за договором не відповідає вимогам закону та обставинам справи, а до стягнення ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" підлягає заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 4002,32 грн.

Згідно розрахунку заборгованості, що наявний в матеріалах справи, сума пені, яка була нарахована ОСОБА_1 , що передував поданню банком позову становить 92054,98 грн.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшено за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Оскільки, розмір пені неспівмірний із розміром заборгованості, а також наявні інші обставин, які мають істотне значення, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Отже, розмір пені за договором підлягає зменшенню з 92054,98 грн до 13 000 грн.

Ураховуючи те, що судом першої інстанції, у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та пені, неповно з`ясовано фактичні обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення, у цій частині, підлягає скасуванню, з ухваленням нового про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" відсотків за користування кредитом у розмірі 4002,32 грн та пені у розмірі 13 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки АТ КБ "ПриватБанк" заявлено позовних вимог на 109 683,60 грн, а задоволено на 30 628,62 грн, то з ОСОБА_1 підлягає до стягнення на користь АТ КБ "ПриватБанк" судовий збір, пропорційно до задоволених вимог: 492 грн - судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 737,40 грн - судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 23 травня 2019 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та пені, а також розподілу судових витрат, скасувати.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом та пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відсотки за користування кредитом у розмірі 4002 (чотири тисячі дві) грн. 32 коп та пеню у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 492 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 737,40 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Суддя-доповідач С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.В. Хилевич