Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 693/1249/13-ц

провадження № 61-7474св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя- доповідач),

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 31 березня 2017 року у складі судді Шимчика Р. В. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 10 жовтня 2017 року у складі суддів: Нерушак Л. В., Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що згідно даних кредитного договору DNH4KP23670567 від 24 липня 2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 1 922 грн 70 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 12 місяців до 24 липня 2007 року.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вказаним договором утворилась заборгованість, яка станом на 05 липня 2013 року становить 24 555 грн 38 коп., та складається з наступного: 1 618 грн 14 коп. - заборгованість за кредитом, 7 665 грн 18 коп. - проценти, 13 626 грн 57 коп. - пеня, штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 145 грн 49 коп. - штраф (процентна складова).Посилаючись на викладені обставини, банк просив стягнути заборгованість із відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 31 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у заяві позичальника ОСОБА_1 від 24 липня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності не обумовлено, відповідач подав заяву та просив застосувати строки позовної давності, оскільки банк пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості, тому перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання зобов`язань із 27 липня 2007 року і встановлюється тривалістю у три роки - до 27 липня 2010 року, а, отже, банк пропустив строк звернення до суду з позовом.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивовано тим, що, оскільки із заяви позичальника ОСОБА_1 від 24 липня 2006 року вбачається, що домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності обумовлено не було, при цьому чітко вказано, що він отримав кредит в розмірі 1 922 грн 70 коп. із сплатою 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 12 місяців до 24 липня 2007 року, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання зобов`язань, тобто з 27 липня 2007 року і встановлюється тривалістю у три роки - до 27 липня 2010 року.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати судові рішення та задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що згідно пункту 5.4 Умов і правил надання банківських послуг строк погашення кредиту у повному обсязі становить не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті. Кредитні зобов`язання відповідача є дійсними, оскільки заборгованість не погашена. У зв`язку з наведеним, проценти за кредитом та пеня підлягають стягненню у межах строку позовної давності.

РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

14 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті З ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної

Інстанцій

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що за кредитним договором DNH4KP23670567 від 24 липня 2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 1 922 грн 70 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 12 місяців до 24 липня 2007 року.

Згідно зі статтею 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановивши обґрунтованість заявлених банком позовних вимог, суди дійшли висновку щодо відмови у позові за спливом строку позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено відповідачем у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК Українипередбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 24 липня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, а наявні у матеріалах справи Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не містять підпису позичальника.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови надання споживчого кредиту фізичним особам розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив положення щодо застосування позовної давності у спірних правовідносинах.

Таким чином, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічна норма міститься й у ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII (частина шоста статті 81).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови надання споживчого кредиту фізичним особам з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вказаний висновок щодо застосування норм викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Враховуючи те, що укладений між сторонами кредитний договір від 24 липня 2006 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, містить строк повернення кредиту (користування ним) - 24 липня 2007 року, а із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у серпні 2013 року банк звернувся за спливом трирічного строку після закінчення строку дії договору (24 липня 2010 року), колегія суддів погоджується із висновком судів про відмову у задоволенні позову на підставі частини четвертої статті 267 ЦК України.

Доводи касаційної скарги є безпідставними та не впливають на законність судових рішень у справі.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 31 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик