П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 569/1697/16-ц

провадження № 61-22933 св 18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 7 грудня 2016 року в складі судді Куцоконя Ю. П. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 23 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Григоренка М. П., Бондаренко Н. В., Шеремет А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживача та усунення перешкод у користування банківським рахунком.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є держателем картки «Універсальна» № 392502 (термін дії до вересня 2018 року), на яку відповідно відкритий картковий рахунок № 318518, а також вона є користувачем Інтернет-рахунку № 601384, який відкрито на її ім'я за допомогою послуги Інтернет-картка, на яких знаходяться власні кошти позивача, відповідно, 27016,28 грн та 1840,66 грн. Однак у січні 2015 року вказані рахунки були заблоковані ПАТ КБ «ПриватБанк», чим обмежено її право користуватися власними грошима та, відповідно, банківськими послугами. На письмові звернення щодо причин блокування поточного рахунку банк жодного разу не вказав на конкретні причини та підстави блокування відкритих на її імя карткових рахунків, ці рахунки не розблокував і кошти позивачу не видав.

Дії банку позивач вважає протиправними, такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_4 просила суд позов задовольнити, зобов'язати ПАТ КБ «Приват Банк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_4 грошовими коштами, що знаходяться на її гривневому картковому рахунку № 318518 (пластикова картка «Універсальна» № 392502) в межах залишку 27016,29 грн та грошовими коштами, що знаходяться на її гривневому рахунку № 601384 (Інтернет-картка) в межах залишку 1840,66 грн, шляхом негайного розблокування зазначених карткових рахунків.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 7 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 23 лютого 2017 року, задоволено частково. Зобовязано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_4 грошовими коштами, що знаходяться на її гривневому картковому рахунку № 318518 (пластикова картка «Універсальна» № 392502) в межах залишку 27016,28 грн та грошовими коштами, що знаходяться на її гривневому рахунку № 601384 (Інтернет-картка) в межах залишку 1840,66 грн, шляхом негайного розблокування зазначених карткових рахунків. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» порушено передбачені Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), які є остаточними та продовженню не підлягають. Таке блокування банківського рахунку відбулось у порушенням умов договору та вимог закону, які регулюють спірні правовідносини, зокрема статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», у звязку із чим були порушені права позивача.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 7 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 23 лютого 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 569/1697/16-ц з Рівненського міського суду Рівненської області.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Підстави касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції ПАТ КБ «Приватбанк» обґрунтовував тим, що учасниками справи не заперечується наявність між ними договірних відносини. Указані договірні відносини передбачають права та обовязки сторін угоди між собою та обовязок сторін дотримуватися вимог чинного законодавства, відповідно до яких банк має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу. Позивач відкрила рахунки для особистих потреб та користування, оплати товарів і послуг, а тому використання їх для інших цілей, у тому числі і для підприємницької діяльності, суперечить умовам надання банківських послуг та вимогам чинного законодавства України. Забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операцій, повязаних із здійсненням підприємницької діяльності. Походження грошових коштів, які надходили на рахунок позивача було не підтверджено, враховуючи, що ОСОБА_4 не є субєктом підприємницької діяльності. Указані обставини давали банку право відмовитись від підтримання договірних відносин і не свідчать про порушення прав ОСОБА_4 через блокування його карткового рахунку.

Доводи інших учасників справи

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Під час розгляду справи суди установили, що ОСОБА_4 є клієнтом ПАТ КБ «Приват банк» та користується продуктами банку, зокрема є держателем картки «Універсальна» № 392502 (термін дії до вересня 2018 року), на яку відповідно відкритий картковий рахунок № 318518, а також користувачем Інтернет-рахунку № 601384, який відкрито на її ім'я за допомогою послуги Інтернет-картка.

У січні 2015 року вказані рахунки були заблоковані ПАТ КБ «Приват банк».

ОСОБА_4 неодноразово зверталася до банку з метою зясування причин блокування рахунків та просила відповідача розблокувати рахунки і видати їй кошти, які на них знаходяться.

На звернення позивача, відповідач, посилаючись на окремі положення «Умов та правил надання банківських послуг», жодного разу не вказав на конкретні причини та підстави блокування відкритих на її імя карткових рахунків, ці рахунки не розблокував і кошти позивачу не видав.

На теперішній час на заблокованих рахунках знаходяться власні кошти позивача, а саме, на рахунку № 318518 (пластикова картка «Універсальна» № 392502) - у сумі 27016,28 грн, а на рахунку № 601384 (Інтернет-картка) - у розмірі 1840,66 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Положенням частини першої статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно з пунктом 7.7 глави 7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 № 492 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 492), використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операцій, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності, заборонено.

Умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції (пункт 1.5 Інструкції № 492).

Положеннями статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов'язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

У разі ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, рахунок не відкривається, зазначені в частині другій цієї статті договори (фінансові операції) не укладаються (не здійснюються).

Банк має право відмовитися від підтримання договірних відносин чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Крім цього, пунктом 12 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постанова Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Положення № 705), емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором. Зупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов'язань користувача й емітента, що виникли до часу зупинення або припинення зазначеного права.

Емітент зобов'язаний інформувати користувача про зупинення права використовувати електронний платіжний засіб та причини такого зупинення в спосіб, установлений договором, у разі можливості перед тим, як право використовувати електронний платіжний засіб буде зупинено, і негайно після цього, якщо надання такої інформації не скомпрометує об'єктивно виправданих заходів з безпеки або якщо це не заборонено законодавством України.

Емітент має право поновити право користувача використовувати електронний платіжний засіб або надати новий після усунення причини зупинення права використовувати електронний платіжний засіб.

Судами не установлено, що банк звертався до позивача за наданням документів, що підтверджують джерела надходження коштів.

Натомість судами установлено, що неодноразові звернення позивача до ПАТ КБ «Приватбанку» позитивного результату не дали.

ПАТ КБ «Приватбанк» належним чином не обґрунтовано правомірність блокування поточного рахунку, відкритого на імя позивача, представник банку не надав відомостей та доказів про те, що кошти на рахунок ОСОБА_4 надійшли незаконним шляхом внаслідок здійснення підприємницької. Також не надано належних та допустимих доказів звернення з заявою до правоохоронних органів про незаконні, на думку банку, дії клієнта за наслідками блокування карткового рахунку. Рахунок заблоковано без повідомлення та згоди останнього. Кошти позивача по теперішній час заблоковані.

За змістом пунктів 1, 2, 6 статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» субєкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, повязаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) часників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) субєктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки субєкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до пяти робочих днів, про що зобовязаний негайно повідомити субєкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) субєктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - пятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, що ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином не обґрунтувало правомірність блокування всіх рахунків позивача, оскільки не довів наявність передбачених законом підстав, а саме обґрунтованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій. Банком не надано належних доказів існування обставин, які б свідчили, що кошти на рахунки Іванюк І. П. надійшли злочинним шляхом, і у звязку із цим відповідач звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів чи спеціального субєкту фінансового моніторингу у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що картковий рахунок відкрито на імя фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності, а рух коштів за рахунком дозволяє дійти висновку про нецільове використання коштів та безпосередньо рахунку, а у відповідача були правові підстави для тимчасового зупинення дії платіжних карт, якими користується позивач, не дають підстав для висновків про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, оскільки такі доводи по своїй суті зводяться до незгоді із встановленими судами обставинами.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального та процесуального права, тому суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 141, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват банк» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 7 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

С.

Ю. Мартєв

Є.

В. Петров