Справа № 154/1692/19 Головуючий у 1 інстанції: Вітер І. Р.
Провадження № 22-ц/802/723/19 Категорія: 82 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання - Концевия Я.О.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Володимир-Волинської міської ради про видачу обмежувального припису за апеляційною скаргою заінтересованої особи ОСОБА_3 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Заяву обґрунтовано тим, що вона перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі від якого мають малолітню дитину з інвалідністю, Олексюк Софію Олександрівну , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 травня 2017 року шлюб між ними розірвано.

Заявник вказувала, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , вона разом зі своїми дітьми - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

За твердженням заявника, протягом останніх п`яти років вона та її діти страждають від психологічного та фізичного домашнього насильства з боку ОСОБА_3 , випадки якого відбуваються безпосередньо за місцем її з дітьми проживання.

28 січня 2019 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області вже видавався обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 із встановленням йому заборон наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця проживання (перебування) та до заявника, обмеження спілкування з дитиною за місцем її перебування, та навчання у дошкільному навчальному закладі «Вишиванка», заборони особисто або через третіх осіб розшукувати заявника, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Не дивлячись на встановлені заборони ОСОБА_3 порушував умови обмежувального припису, у зв`язку з чим заявниця зверталась до поліції, однак її заяви були проігноровані.

Постановою Волинського апеляційного суду від 26 березня 2019 року обмеження у приписі були змінені, суд скоротив його дію із 6 місяців до 3 місяців, а разом з тим відмовив у клопотанні щодо обмеження ОСОБА_3 спілкуватись із дитиною.

Зазначала, що відразу після закінчення дії попередньо встановленого обмежувального припису ОСОБА_3 продовжив відкрито вчиняти домашнє насильство відносно неї та їх дочки. Здійснює її переслідування, вчиняє погрози насильницького характеру, публічно ображає, здійснює до неї фізичне насильство, яке проявляється у нанесенні ляпасів, стусанів, штовханні, щипанні, нанесенні тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_3 використовує дочку ОСОБА_5 для побачень із нею, під час яких поводить себе протиправно, що спричиняє дитині психологічну травму.

Ураховуючи наведене, заявник ОСОБА_1 посилаючись на існування вірогідності продовження вчинення кривдником домашнього насильства, просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 строком на шість місяців із відповідними заходами тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця її проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися ближче ніж на 100 метрів до ОСОБА_1 ; обмежити спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем її перебування та навчання у дошкільному навчальному закладі «Вишиванка»; заборонити особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покладено на нього наступні обов`язки: 1) заборонено наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) заборонено наближатися до ОСОБА_1 ближче ніж на 100 метрів; 3) заборонено особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 4) заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановлено строк дії обмежувального припису, що стосується заборон та обмежень, визначених у пунктах 1-4 резолютивної частини рішення строком на 6 місяців, який слід рахувати з дня ухвалення рішення суду.

Обмежено спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем її перебування та навчання у дошкільному навчальному закладі «Вишиванка» строком на 1 місяць, який рахувати з дня ухвалення рішення суду.

Рішення суду про видачу обмежувального припису звернено до негайного виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднесено на рахунок держави.

В поданій апеляційній скарзі заінтересована особа ОСОБА_3 просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити, з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки не повністю з`ясував усі обставини у даній справі. В матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення ним домашнього насильства щодо заявника та щодо доньки ОСОБА_5 після винесення судом 26 березня 2019 року обмежувального припису, дія якого на даний час припинилася. Вказував, що надані ним докази доводять відсутність обґрунтованих ризиків та підставність застосування до нього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а саме видачі обмежувального припису. Крім того зазначав, що рішенням суду встановлені обмеження у спілкуванні та побаченнях із ОСОБА_1 на строк 6 місяців, а з донькою ОСОБА_5 - 1 місяць, проте у законодавстві відсутній механізм його побачень із дитиною після спливу місячного терміну, оскільки за таких обставин він буде змушений наближатися до житла ОСОБА_1 або і до самого заявника, що сприятиме порушенню ним обмежень стосовно останньої і в подальшому потягне за собою її звернення у правоохоронні органи із відповідними заявами.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник Служби у справах дітей Володимир-Волинської міської ради Сидорук Л.М. просила залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви про видачу обмежувального припису в даній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що заявником ОСОБА_1 доведено вчинення ОСОБА_3 насильства в сім`ї, що носить надзвичайно тривалий та систематичний характер, існування раніше та продовження існування ризиків можливого продовження таких дій останнім, які відбуваються у присутності малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та з метою захисту їх прав і свобод видав обмежувальний припис у вигляді встановлення заходів тимчасового обмеження прав та покладення обов`язків на кривдника ОСОБА_3 щодо заявника ОСОБА_1 строком на 6 місяців та щодо доньки ОСОБА_5 строком на 1 місяць.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, оскільки вони не відповідають встановленим у справі обставинам та не узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 05 березня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі та від спільного проживання мають малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 травня 2017 року шлюб між ними розірвано (а.с.7).

На даний час ОСОБА_1 разом із двома своїми малолітніми дітьми - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 постійно проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно повідомлень Володимир-Волинського відділу поліції ГУ НП у Волинській області №№ 9280/64/01-2017 від 07 липня 2017 року, 0123/64/02-2018 від 16 квітня 2018 року, 5576/64/01-2018 від 19 квітня 2018 року, 16821/64/01-2018 від 14 грудня 2018 року, 1342/64/01-2019 від 28 січня 2019 року, правоохоронними органами із 2014 року по даний час систематично здійснювалися перевірки за заявами ОСОБА_1 про вчинення ОСОБА_3 щодо неї протиправних дій, пов`язаних із психологічним та фізичним насильством в сім`ї.

Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 серпня 2015 року, який набрав законної сили, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України. Потерпілою у цьому кримінальному провадженні була ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 квітня 2018 року зобов`язано Володимир-Волинський ВП ГУНП у Волинській області внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 щодо незаконного проникнення ОСОБА_3 через вікно у її квартиру та відкритого заволодіння її телефоном.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 січня 2019 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні дрібного хуліганства, тобто адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП (а.с.18).

Судом також встановлено, що в провадженні слідчого відділу Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області перебувало ряд кримінальних проваджень з попередньою правовою кваліфікацією за статтями 125, 356, 129, 390-1 КК України за заявою ОСОБА_1 про вчинення стосовно неї протиправних дій з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , які були закриті у зв`язку із відсутністю складу злочину (а.с.40-41, 43-46).

Як встановлено в судовому засіданні, між бувшим подружжям існував конфлікт стосовно визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, у зв`язку з чим ОСОБА_1 зверталась до суду із відповідним позовом.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 23 жовтня 2018 року позов було задоволено частково та визначено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні дочки ОСОБА_5 , проте постановою Волинського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у позові ОСОБА_1 у зв`язку із невірним обранням нею способу захисту її прав і прав дитини, оскільки з таким позовом повинен був звертатись до суду саме ОСОБА_3 (а.с.24-27)

28 січня 2019 року рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , встановлено для нього наступні обов`язки: 1) заборонено наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) заборонено наближатися ближче ніж на 100 метрів до ОСОБА_1 ; 3) обмежено спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_5 за місцем її перебування, та навчання у дошкільному навчальному закладі «Вишиванка»; 4) заборонено особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 5) заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (а.с.20-22).

Постановою Волинського апеляційного суду від 26 березня 2019 року рішення Володимир-Волинського міського суду від 28 січня 2019 року скасовано та прийнято нове рішення, яким встановлені нові обмеження у приписі. Апеляційний суд встановив дію обмежувального припису строком на 1 місяць та відмовив у встановленні обмеження ОСОБА_3 спілкуватись із дитиною.

На час розгляду даної заяви дія попередньо встановленого судом обмежувального припису закінчилась.

Судом також встановлено, що незважаючи на встановлений обмежувальний припис ОСОБА_1 й надалі неодноразово у лютому-квітні 2019 року зверталась до Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області із заявами про невиконання ОСОБА_3 обмежувальних заходів, здійснення ним в її адресу погроз фізичною розправою, систематичне переслідування, висловлювання публічних образ із застосовуванням нецензурної лайки, тощо.

Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 лютого 2019 року ОСОБА_3 засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, тобто умисного нанесення легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_1 . Ухвалою Волинського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на вказаний вирок залишено без руху. Інших процесуальних рішень в даній справі на даний час не приймалось (а.с.30-32).

За повідомленнями ОСОБА_1 від 20, 22 та 24 травня 2019 року Володимир-Волинським ВП ГУНП у Волинській області стосовно ОСОБА_3 були складені протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 173 (дрібне хуліганство) та 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім`ї), які скеровані для розгляду по суті до суду, а також внесені відомості до ЄРДР щодо нанесення ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_1 умисних легких тілесних ушкоджень 19 та 22 травня 2019 року, в якому проводиться досудове розслідування (а.с.52-55). Згідно вказаних повідомлень органами поліції із ОСОБА_3 неодноразово проводилися профілактичні співбесіди, які не принесли результату, оскільки як вбачається із кількості звернень потерпілої, він її переслідувати не припинив.

Проте як встановлено судом апеляційної, в матеріалах справи відсутні докази притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 173 (дрібне хуліганство) та 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім`ї). Окрім того, в судовому засіданні відповідач вказав, що ним оскаржено у передбаченому законом порядку вказані постанови.

Крім того, місцевим судом також встановлено, що у відповідності до повідомлення служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області № 187/2-19 від 27 травня 2019 року, малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебувають на обліку як діти, які виховуються в сім`ї, що перебуває у складних життєвих обставинах. Причиною взяття їх на облік є те, що діти систематично страждають від психологічного насильства, через постійні конфлікти та скандали та бійки, які вчиняє ОСОБА_3 своїй колишній дружині ОСОБА_1 .. Малолітній ОСОБА_6 повідомив, що боїться ОСОБА_3 тому, що вітчим часто на нього кричав, підіймав руку, кидався капцями. Малолітня ОСОБА_5 любить батька, але постійне перебування у конфліктній агресивній обстановці наносить психологічну травму дитині. Батько дозволяє собі у будь-яку годину доби завітати до дочки та вимагати забрати її із собою незважаючи на режим дня, погодні умови та бажання самої дитини. Відмову матері сприймає агресивно застосовуючи фізичне та психологічне насильство, свідками якого є діти. З ОСОБА_3 проводились бесіди з приводу недопущення конфліктів. Батькові пропонували визначити графік зустрічей із дитиною, однак він відмовився. Встановлено, що ОСОБА_3 продовжує своїми діями психологічно травмувати дітей. Налаштовує дочку проти матері, називаючи її при дитині образливими словами, дозволяє собі розмови з дитиною на неприпустимі інтимні теми (а.с.56).

У зв`язку із зазначеним, служба у справах дітей вказаним листом звернулась до Володимир-Волинського міського суду із клопотанням видати обмежувальний припис ОСОБА_3 щодо наближення до малолітньої ОСОБА_5 .

Згідно протоколу № 5-19 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Володимир-Волинської міської ради від 10 травня 2019 року, яке відбувалося з участю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , узгоджувалися можливості досягнення компромісу у способах участі у вихованні дитини. Прийнято одноголосно рішення в складі 12 членів комісії продовжити перебування малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на обліку служби у справах дітей та надалі працювати з батьками щоб в подальшому випадків психологічного насильства над дітьми не траплялось (а.с.57).

Наведені обставини у вказаних листах служби у справах дітей місцевий суд вважав достатніми доказами, які підтверджують необхідність застосування обмежувального припису ОСОБА_3 щодо наближення до малолітньої доньки ОСОБА_5 .

В суді апеляційної інстанції заявник вказала, що працівники служби у справах дітей не були очевидцями усіх непорозумінь та скандалів, які виникали між нею та відповідачем, відтак інформація, яка викладена у листі служби, формувалась за результатами опитувань як її так і ОСОБА_3 .

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України.

За правилами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду даної справи, між сторонами по справі, як бувшим подружжям, існує конфлікт стосовно виховання та спілкування з малолітньою дитиною, які не можна вважати насильством.

Як підставу для видачі заяви про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 посилалась на вчинення ОСОБА_3 фізичного та психологічного насильства щодо неї та психологічного насильства щодо малолітньої доньки ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася в органи поліції із заявами з приводу сімейних сварок. Дані звернення розглянуто у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21листопада 2018 року у справі №756/2072/18.

Як встановлено під час апеляційного розгляду даної справи, після закінчення дії попереднього обмежувального припису щодо ОСОБА_3 , доказів вчинення ним фізичного чи психологічного насильства заявником, як того вимагають положення статті 81 ЦПК України, не надано, як і не надано доказів ризиків настання насильства у майбутньому і таким чином не доведено ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, що свідчить про безпідставність поданої нею заяви про видачу обмежувального припису.

Натомість судом апеляційної інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існують напружені стосунки, які викликані непорозуміннями в ряді питань щодо моделі поведінки того чи іншого в повсякденному житті, різними підходами то виховання дітей. Жоден із бувшого подружжя не бажає порозумітись та знайти компроміс у питаннях можливості прийняття участі в житті спільної доньки ОСОБА_5 .

При цьому як встановлено судом, ОСОБА_3 любить та піклується своєю донькою ОСОБА_5 , приймає активну участь у її житті. Про дані обставини не заперечувала і сама заявник. Позитивне ставлення в свою чергу ОСОБА_5 до батька ОСОБА_3 та його активну участь у житті доньки підтверджують характеристики ЗДО №8 «Вишиванка», який відвідує дитина (а.с.77-78).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 зазначив, що у зв`язку із специфікою його роботи (змінний, нестабільний графік) він не ініціює питання щодо встановлення порядку спілкування та виховання з малолітньою дитиною, не бажаючи його порушувати. При цьому ОСОБА_3 ствердив, що має бажання як найчастіше спілкуватись з донькою.

Матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна було б констатувати про те, що ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_5 є постраждалими від домашнього насильства станом на день звернення з даною заявою та її розгляду судом.

Фактично судом першої інстанції при задоволенні заяви, в обґрунтування покладено докази, які слугували підставою для видання судами обмежувального припису в січні, березні 2019 року.

Отже, у розглядуваному випадку суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису, оскільки з наявних у справі доказів не встановлено випадків вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та малолітньої дитини, а також наявності ризиків настання насильства у майбутньому.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване в даній справі рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні її заяви з наведених підстав.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 травня 2019 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Володимир-Волинської міської ради про видачу обмежувального припису відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: