Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 372/3731/15-ц

провадження № 61-22312св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Фіногєєва Володимира Михайловича на рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року у складі судді Проць Т. В. та ухвалу апеляційного суду Київської області від

09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С.,

Березовенко Р. В., Матвієнко Ю. О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

(далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до

ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 20 червня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з яким банк надав відповідачці кредит для придбання нерухомості в розмірі

55 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 19 червня

2027 року та сплатою 11,9 % річних.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 20 червня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» і ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір із додатковою угодою від 22 липня 2008 року, згідно з якими відповідачка передала в іпотеку належне їй майно - квартиру АДРЕСА_1 .

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким

ПАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги,

у тому числі й за кредитним і забезпечувальним договорами, укладеними із ОСОБА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 714 848,69 грн, із яких: 663 173,99 грн - заборгованість за кредитом,

51 674,71 грн - заборгованість за відсотками.

Письмова вимога ПАТ «Дельта Банк» про погашення боргу та наслідки їх невиконання у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки, направлена ОСОБА_1 у серпні 2015 року, проте залишена нею без задоволення.

ПАТ «Дельта Банк», з урахуванням уточнень, просило в рахунок погашення боргу за кредитом в розмірі 714 848,69 грн, із яких: тіло кредиту -

663 173,99 грн, проценти - 51 674,71 грн, звернути стягнення на належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, шляхом визнання за

ПАТ «Дельта Банк» права власності на цю квартиру.

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій:

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні у зв`язку із недоведеністю розміру заборгованості відповідачки за кредитним договором та незазначення банком початкової ціни реалізації предмета іпотеки.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 09 червня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 березня

2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено з інших підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем обрано невірний спосіб судового захисту, оскільки задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2016 року касаційну скаргу

ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 09 червня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції, застосувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року у справі № 6-124цс13, вказав, що наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 березня

2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_1 перед банком, крім того надані позивачем розрахунки не дають можливості суду належним чином перевірити доводи позивача у цій частині.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

17 березня 2017 року представник ПАТ «Дельта Банк» - Фіногєєв В. М. через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що при розгляді цієї справи, судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції не було враховано правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від

30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-504цс16, від

14 вересня 2016 року у справі № 1219цс16, від 30 березня 2016 року у справі № 1851цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16, від 21 жовтня 2016 року у справі

№ 6-1625цс16, аналіз яких свідчить про те, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки нормами Закону України «Про іпотеку» перебачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке є способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором.

Щодо висновку судів попередніх інстанцій про недоведеність розрахунку заборгованості, то заявник вказує, що такий зроблений у зв`язку з неналежним дослідженням матеріалів справи, оскільки в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження заборгованості відповідача перед банком.

Доводи інших учасників справи:

26 червня 2017 року представник ОСОБА_1 адвокат -

Кравець Р. Ю. через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, у якому просить касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилити, а рішення Обухівського районного суду Київської області від

15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від

15 березня 2017 року залишити без змін.

Заперечення мотивовано тим, що твердження заявника щодо незаконності рішень судів попередніх інстанцій, ухвалених з порушенням норм матеріального і процесуального права, не відповідає дійсності, а рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням чинних норм законодавства та у відповідності до судової практики Верховного Суду України.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Обухівського районного суду Київської області.

У червні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 06 червня 2019 року № 613/0/226/19 за касаційним провадженням № 61-22312св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року цивільну справу призначено до судового розгляду.

Щодо заявлених клопотань:

У лютому 2018 року представник ОСОБА_1 - Кравець Р. Ю. подав до Верховного суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Кравця Р. Ю. про проведення розгляду справи № 372/3731/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність у судовому засіданні з викликом сторін, - відмовлено.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 20 червня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачка отримала кредит для придбання нерухомості в розмірі 55 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 19 червня 2027 року та сплатою 11,9 % річних. Повернення кредиту передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів за кредитом в розмірі 242,00 долари США відповідно до графіку платежів, вказаних в додатку № 1 до кредитного договору.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 20 червня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір із додатковою угодою від 22 липня 2008 року, згідно з якими відповідачка передала в іпотеку належне їй майно - квартиру АДРЕСА_1 та відповідно до умов якого банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, у тому числі шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» в тому числі право вимоги за кредитним та іпотечним договорами від 20 червня

2008 року, укладеними із ОСОБА_1

Про відступлення права вимоги боржник ОСОБА_1 була повідомлена позивачем і почала сплачувати кошти на рахунок

ПАТ «Дельта Банк», що стверджується платіжними документами.

Письмова вимога ПАТ «Дельта Банк» про погашення боргу та наслідки її невиконання у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки, направлена відповідачці 27 серпня 2015 року, залишена останньою без задоволення

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 714 848,69 грн, із яких: 663 173,99 грн - заборгованість за кредитом,

51 674,71 грн - заборгованість за відсотками.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, прийшов до висновку, що підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність відсутні у зв`язку із недоведеністю розміру заборгованості відповідачки за кредитним договором.

Проте з таким висновком судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

Звертаючись із цим позовом до суду, ПАТ «Дельта Банк» на підставі положень Закону України «Про іпотеку» просило в рахунок погашення заборгованості в розмірі 714 848,69 грн, із яких: тіло кредиту -

663 173,99 грн, проценти - 51 674,71 грн за кредитним договором від

20 червня 2008 року № 2626/0608/71-010 звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на цю квартиру».

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Крім того, у даній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала про відсутність підстав для ствердження, що Верховний Суд України у постановах від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-504цс16, від 27 квітня 2017 року у справі

№ 6-679цс17, від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1446цс17, від 27 вересня 2017 року у справі № 6-2853цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 1625цс16, від 02 листопада 2016 року у справі № 6-2457цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2967цс16, від 24 травня 2017 року у справі № 6-1388цс16, від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16, від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2213цс16 відступив від правового висновку, викладеного у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, а тому дійшла висновку про відсутність підстав для відступлення від указаного правового висновку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя. А суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, відмовивши у задоволені позовних вимог з інших підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини друга та третя статті 412 ЦПК України).

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 09 березня 2017 року підлягають зміні в мотивувальних їх частинах з підстав, зазначених у цій постанові.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Фіногєєва Володимира Михайловича задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 березня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 березня

2017 року змінити у мотивувальних частинах, виклавши їх у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило