Постанова

Іменем України

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 215/5355/15-ц

провадження № 61-7064 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О.М. (суддя-доповідач), Білоконь О.В., Сакари Н.Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

представник позивачів - ОСОБА_4 ;

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 ;

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 ;

відповідач - ОСОБА_7 ;

представник відповідача - ОСОБА_8 ;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 травня 2016 року у складі судді Мельника Ю. П. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Михайлів Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі ОСОБА_7 , ОСОБА_9 є їх сусідами, які проживають у АДРЕСА_1 , в одноповерховому чотирьох квартирному будинку, до якого є під`їзний шлях загального користування між будинками № 4 та № 5.

На плані зовнішніх меж земельної ділянки, яка належить ОСОБА_7 , цей шлях позначений цифрою 1. Площа вказаної земельної ділянки складає 0,1420 га, в яку враховано земельну ділянку спільного користування, загальною площею 0,0144 га (сервітут) з ОСОБА_2 , яка мешкає у АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки у АДРЕСА_3 , площею 0,1321 га, до якої включено сервітут загальною площею 0,0134 га, для проходу ОСОБА_1 , який мешкає у АДРЕСА_4 .

Позивачі вважають, що земельна ділянка, яка відноситься до сервітуту, не повинна розмежовуватись парканами та огорожами.

Таким чином, між будинком АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 є земельна ділянка спільного користування, яка знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Даним проїздом сторони користувались понад 40 років та він передбачений для заїзду спеціалізованого автотранспорту, а саме пожежної та швидкої допомоги.

Однак, відповідач ОСОБА_7 на свій розсуд на асфальтовій поверхні проїзду загального користування наніс фарбою межі та без погодження з позивачами встановив ворота та металеву опору на в`їзді на дворову територію квартир АДРЕСА_7 і АДРЕСА_2 , що є перешкодою у проїзді до квартир АДРЕСА_8 , а також встановив металеву огорожу посередині території загального користування, що перешкоджає проходу та проїзду до квартир АДРЕСА_9 і АДРЕСА_10 квартири АДРЕСА_2 .

Ураховуючи викладене, позивачі просили суд усунути їм перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування (сервітут), яка знаходиться у АДРЕСА_11 та будинок АДРЕСА_12 шляхом демонтажу воріт, встановлених на свій розсуд ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , забезпечити прохід та проїзд на територію земельної ділянки до будинку АДРЕСА_2 , а також демонтажу огорожі посередині земельної ділянки загального користування (сервітут) будинок АДРЕСА_11 АДРЕСА_12 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_9 померла.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 травня 2016 року позов задоволено. Усунуто перешкоди зі сторони ОСОБА_7 у користуванні земельною ділянкою загального користування (сервітутом) - домоволодінь за номерами АДРЕСА_11 та АДРЕСА_12 . Зобов`язано ОСОБА_7 демонтувати ворота на початку земельної ділянки загального користування домоволодінь за номерами АДРЕСА_11 та АДРЕСА_12 . Зобов`язано ОСОБА_7 демонтувати металеву опору на в`їзді на земельну ділянку загального користування домоволодінь за номерами АДРЕСА_11 та АДРЕСА_12 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до змісту статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Згідно наданих суду сторонами письмових документів, а саме Державного акту на приватну власність на землю ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 (а.с. 5), плану землевпорядної справи по передачі земельної ділянки у приватну власність та користування ОСОБА_1 , яка знаходиться у АДРЕСА_4 (а.с. 9), та зведеного плану земельної ділянки ОСОБА_3 , яка знаходиться у АДРЕСА_12 (а.с. 66), слідує, що у всіх вказаних документах зазначені земельні ділянки як такі, що знаходяться у спільному користуванні (0,0144:2 =0,0072 га), та як сервітут (0,0128 га - 0,0134 га).

Ці земельні ділянки є суміжними з однієї та другої сторони і слугують загальному (спільному) заїзду до будинків їх власників.

Встановлення воріт, вковування металевої опори посеред проїзду унеможливлюють такий заїзд та перешкоджають спільному користуванню цією ділянкою землі, зокрема заїзду спеціальної техніки (пожежної, медичної, сантехнічної), та були виконанні без згоди співкористувачів - позивачів по справі. Тому, посилання відповідача на те, що земельна ділянка використовується з врахуванням вимог частини першої статті 78 ЗК України з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, є помилковим.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення суду першої інстанції і відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року апеляційну скаргу відхилено, рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 травня 2016 рокузалишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки, яка належить ОСОБА_7 , до його будинку є під`їзний шлях загального користування з будинком № 5 та № 4, який позначений цифрою 1. Площа земельної ділянки складає 0,1420 га, в яку враховано земельну ділянку спільного користування загальною площею 0,0144 га із позивачем ОСОБА_2 , яка мешкає у АДРЕСА_2 . Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вимоги позивачів не підтверджені доказами про існування в межах земельної ділянки площею 0,1420 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , земельної ділянки загального користування (сервітут) площею 0,0144 га, а також, що у державному акті про право власності на землю від 27 квітня 1999 року № 9367, на підставі якого спірна ділянка належить ОСОБА_7 , відсутня кількісна характеристика землі загального користування (сервітуту) та відсутні описи її меж.

Також, згідно з Витягом з протоколу № 1 засідання комісії з питань вирішення земельних спорів при виконкомі Тернівської районної у місті ради від 02 квітня 2015 року, між будинками № 4 квартири АДРЕСА_7 АДРЕСА_13 та АДРЕСА_11 є земельна ділянка спільного користування /проїзд/, яка знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 12).На спільній земельній ділянці знаходяться ворота, огорожа та металеві ворота, що підтверджено наданими суду документами, а саме: актом від 30 вересня 2016 року, складеним комісією виконкому Тернівської районної у місті ради, головою квартального комітету та мешканцями АДРЕСА_11 , яким встановлено, що при візуальному огляді при в`їзді та вході до квартир АДРЕСА_7 та АДРЕСА_2 встановлено металеві ворота, шириною 2,75 м, висотою 2,48 м. Зі слів ОСОБА_7 , ворота встановлені у 1999 році. Також в акті зазначено, що металеві ворота складаються із двох частин, пройти можливо тільки через ліву створку воріт, ширина якої складає 96 см. Зі слів ОСОБА_10 встановлено, що у 2014 році ОСОБА_7 встановлено на воротах металеву опору, ширина від лівої сторони воріт до опори складає 1,60 м (а.с. 131, 132).

Крім того, з наданого апеляційному суду Акту про порушення № 118 від 17 жовтня 2016 року, складеному співробітниками газової служби за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Жовторіченська, 4/1, вбачається, що для проведення ремонтних, будівельних та земельних робіт на відстані менше ніж 15 від газорозподільної мережі без дозволу на порушення об`єктів благоустрою, який видається відповідним органом за місцем проведення робіт та письмовим погодженням оператора ГРМ, не допускається. Також в акті зазначено, що споживачу необхідно забезпечити безперешкодний доступ оператора ГРМ до земельних ділянок, на яких розташована газорозподільна система (а.с. 134). Відсутність належним чином оформленого земельного сервітуту, не спростовує наявність на земельній ділянці відповідача землі спільного користування, площею 0,0144 га, перешкоди у користуванні якою позивачам чинить відповідач ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У листопаді 2016 року представник відповідача подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не підтвердили обставини належними та допустимими доказами, а спосіб усунення перешкод позивачам, порушує його права власності на майно. Суди не врахували положення Земельного кодексу України, які регулюють питання користування земельними ділянками, що знаходяться у спільній частковій власності, а також не врахували положення про право земельного сервітуту.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У грудні 2016 року ОСОБА_1 та представником позивачів - ОСОБА_4 подані заперечення на касаційну скаргу, в яких вони просили відхилити касаційну скаргу, а судові рішення залишити без змін, посилаючись на доведеність обставин у справі, правильне застосування судами норм матеріального права та дотримання норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2016 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 215/5355/15-ц із Тернівського районного суду м. Кривого Рогу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві ОСОБА_11 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, щосторони проживають за адресою: АДРЕСА_11 будинках АДРЕСА_11 та АДРЕСА_12 .

Згідно Державного акту на приватну власність на землю ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 (а.с. 5), плану з землевпорядної справи по передачі земельної ділянки в приватну власність та користування ОСОБА_1 по АДРЕСА_4 (а.с. 9) та зведеного плану земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_12 (а.с. 60, 66), зазначені земельні ділянки знаходяться у спільному користуванні (0,0144:2=0,0072 га) та як сервітут (0,0128 га - 0,0134 га). Ділянки є суміжними. Встановлення воріт, вковування металевої опори посеред проїзду унеможливлюють заїзд до будинків АДРЕСА_14 4 та АДРЕСА_12 та перешкоджають спільному користуванню цією ділянкою землі.

На плані зовнішніх меж земельної ділянки, яка належить ОСОБА_7 , шлях проїзду позначений цифрою 1. Площа вказаної земельної ділянки складає 0,1420 га, в яку враховано земельну ділянку спільного користування, загальною площею 0,0144 га (сервітут) з ОСОБА_2 , яка мешкає у АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_3 , площею 0,1321 га, до якої включено сервітут загальною площею 0,0134 га, для проходу ОСОБА_1 , який мешкає у АДРЕСА_4 .

Отже, між будинком АДРЕСА_11 квартири АДРЕСА_15 є земельна ділянка спільного користування, яка знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Даним проїздом сторони користувались тривалий час та він передбачений для заїзду спеціалізованого автотранспорту, а саме пожежної та швидкої допомоги.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частин першої та третьої статті 98 ЗК України передбачено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

А статтею 99ЗК України передбачені такі види права земельного сервітуту, як право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, які не є вичерпними.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Частинами першою та другою статті 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Інститут земельних відносин добросусідства, є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивачі посилалися на те, що відповідачі ОСОБА_7 , ОСОБА_9 є їх сусідами, які проживають у АДРЕСА_1 , у будинку, до якого є під`їзний шлях загального користування між будинками № 4 та № 5. На плані зовнішніх меж земельної ділянки, яка належить ОСОБА_7 , цей шлях позначений цифрою 1. Площа цієї земельної ділянки складає 0,1420 га, в яку враховано земельну ділянку спільного користування, загальною площею 0,0144 га (сервітут) з ОСОБА_2 , яка мешкає у АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 є власником земельної ділянки у АДРЕСА_3 , площею 0,1321 га, до якої включено сервітут загальною площею 0,0134 га, для проходу ОСОБА_1 , який мешкає по у АДРЕСА_4 .

Позивачі вважали, що земельна ділянка, яка відноситься до сервітуту, не повинна розмежовуватись парканами та огорожами.

Таким чином, між будинком АДРЕСА_16 є земельна ділянка спільного користування, яка знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Однак, відповідач ОСОБА_7 на свій розсуд на проїзді загального користування без погодження з позивачами встановив ворота та металеву опору на в`їзді на дворову територію квартир АДРЕСА_7 АДРЕСА_2 , що є перешкодою у проїзді до квартир АДРЕСА_8 за цією є адресою, а також встановив металеву огорожу по середині території загального користування, що перешкоджає проходу та проїзду до квартир АДРЕСА_17 та квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, врахувавши вказані норми матеріального і процесуального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачі довели, що проїзд до їх земельних ділянок та домоволодінь можливий через частину земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідача, і на частину якої встановлений сервітут.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги щодо усунення порушень прав позивачів, як власників суміжних та сусідніх земельних ділянок, зобов`язав відповідача усунути позивачам перешкоди у користуванні належними їм земельними ділянками шляхом демонтування воріт на початку земельної ділянки загального користування та металевої опори на в`їзді на земельну ділянку загального користування домоволодінь.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а зводяться лише до переоцінки доказів наданих суду та власного тлумачення норм права представником відповідача.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара