ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року

м. Харків

Справа № 2-640/02

Провадження № 22ц/818/2539/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при секретарі - Чабан А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 в інтересах в неповнолітніх дітей : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

відповідач- ОСОБА_4

апелянт - ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу №2-640/02 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину домоволодіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 лютого 2002 року, ухвалене суддею Бершовим Г.Є., -

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2002 року рішенням Харківського районного суду Харківської області по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину домоволодіння визнано за неповнолітніми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частках право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 ; 1/2 частина будинку залишена відкритою після смерті ОСОБА_6 ; скасована заборона на видачу свідоцтва про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_6 накладена ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 січня 2002 року.

ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 лютого 2002 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 повернуто до Харківського районного суду Харківської області для належного оформлення шляхом вчинення дій по відновленню втраченого судового провадження у вказаній справі.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2019 року відновлено втрачене провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є помилковим та незаконним, оскільки прийнято без урахування тієї обставини, що він на момент відкриття спадщини був живий, та що його діти не є першочерговими спадкоємцями.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб , дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину домоволодіння , в якому просить визнати за її дітьми в порядку спадкування право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 після смерті бабки ОСОБА_6 .

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 та після її смерті відкрилася спадщина за адресою АДРЕСА_1 .

Син ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі , рішенням суду від 10 січня 2002 року визнаний померлим , тому його неповнолітні діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спадкують майно бабки замість батька в рівних частках. Крім дітей, спадщину прийняв брат її померлого чоловіка та син померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_4 проти позову не заперечував, вважав його обґрунтованим.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 лютого 2002 року визнано за неповнолітніми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частках право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 ; 1/2 частина будинку залишена відкритою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначив , що у період часу з 1994 року по 2003 рік він знаходився на території Республіки Польща, де в силу певних негативних обставин був змушений затриматись та не мав можливості для повернення до України. Після повернення до України він отримав новий паспорт, поновив свої права та постійно проживає за місцем реєстрації, а саме в житловому будинку АДРЕСА_1 .

З моменту повернення до України він утримує та ремонтує будинок, оплачує житлово-комунальні послуги. З 2003 року по 2011 рік він проживав в цьому будинку разом із своїм братом ОСОБА_4 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в будинку ніколи не проживали, не цікавились ним, не ремонтували та не оплачували житлово-комунальні або інші витрати. Після смерті брата він один продовжує проживати в будинку.

Вони могли б спадкувати за законом після смерті їх бабусі ОСОБА_6 у разі, якщо на час відкриття спадщини його не було в живих.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що діти позивачки є онуками спадкодавця, а тому успадковують 1/2 частину, яка б належала їх батьку, якого на час смерті ОСОБА_6 немає в живих.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

На час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що будинок АДРЕСА_1 зареєстрований в цілому на праві власності за ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла. Спадкоємцями є її діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які зареєстровані за цією адресою.

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю та зареєстровані за іншою адресою.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10 січня 2002 року ОСОБА_5 визнаний судом померлим.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 листопада 2011 року рішення суду від 10 січня 2002 року про оголошення ОСОБА_5 померлим скасовано.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер. Після його смерті спадщину прийняв ОСОБА_5 , про що 23 лютого 2018 року видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ЦК УРСР, оскільки спадщина після померлої ОСОБА_6 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статей 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Положеннями частини першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ст. 30 ЦПК України( у редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів спадкової справи, заведеної після померлої ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2 , про що зазначено нею в заяві про прийняття спадщини.

Спадкодавиця на час смерті була зареєстрована та проживала за іншою адресою: АДРЕСА_1 .

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник апелянта, позивачка ніколи не проживала у спірному будинку. Спадщину прийняв ОСОБА_4 , який проживав у будинку та вступив в управління спадковим майном. ОСОБА_5 був також зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та після оголошення його померлим з реєстрації його знято не було. Тобто, і на час смерті матері і до цього часу він зареєстрований у спірному будинку.

Дані обставини ОСОБА_1 не спростовано.

За таких обставин вважати, що позивачкою дотримано вимоги ст 549 ЦК УРСР - не можна.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Шестимісячний строк для прийняття спадщини спливає 02 лютого 2002 року.

За ст. 21 ЦК УРСР днем смерті громадянина, оголошеного померлим, вважається день набрання законної сили рішенням суду про оголошення його померлим.

Рішення про оголошення померлим ОСОБА_5 ухвалено 10 січня 2002 року, строк на оскарження цього рішення - один місяць, тобто, до 10 лютого 2002 року.

Таким чином, на час відкриття спадщини рішення суду про оголошення ОСОБА_5 померлим не набрало законної сили.

Щодо строку оскарження судового рішення, то як зазначає ОСОБА_5 про існування оскаржуваного рішення суду йому стало відомо у 2018 році під час оформлення спадкових прав після смерті брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Свідоцтво про право на спадщину за законом після його смерті видано ОСОБА_5 23 лютого 2018 року. щодо 1/2 частину будинку.

Тільки при отриманні свідоцтва про право на спадщину після смерті брата він довідався, що брату належить 1/2 частина будинку, а не весь будинок.

Отже, вважати, що спірне рішення не стосується спадкових прав та інтересів ОСОБА_5 - не можна, а тому відсутні підстави для закриття апеляційного провадження по справі.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пунк т 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Копію оскаржуваного рішення ОСОБА_5 отримано 25 лютого 2018 року. Апеляційна скарга подана у березні 2018 року. Доказів, що апелянту було раніше відомо про існування судового рішення матеріали справи не містять.

Статетю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Європейським судом з прав людини розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами були ·усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27 квітня 1979 р., п. 64).

Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати ) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Враховуючи, що рішення суду стосується спадкових прав особи, скасування судового рішення не є порушенням принципу res judicata та спрямовано на захист прав, передбачених ст 1 Першого протоколу конвенції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 лютого 2002 року - скасувати.

Ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину домоволодіння - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко