ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України
22 серпня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/4616/18
Головуючий у першій інстанції Бараненко С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/765/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Іванової Г.П.

секретар: Герасименко Ю.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2019 року у справі за позовом Остерської квартирно-експлуатаційної частини до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

третя особа: ОСОБА_2 ,

дата та місце складання повного тексту рішення: 14 квітня 2019 року, смт.Козелець,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2018 року Остерська КЕЧ звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що Остерська КЕЧ має на балансі відомче житло Міністерства оборони України, а саме службову квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира на підставі протоколу №10 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 02 червня 2008 року була надана на наступний склад сім`ї: чоловік ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_2 та видано ордер 003475 від 25 червня 2008 року.

ОСОБА_2 перебувала в шлюбі з відповідачем з 07 березня 2008 року по 23 серпня 2017 року та вони зареєстровані в спірній квартирі. Однак, відповідач у вказаній квартирі не проживає з лютого 2018 року, працює за межами селища Десна Козелецького району, а ОСОБА_2 проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 з 16 березня 2018 року.

Витрати на утримання квартири несе ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що реєстрація відповідача в спірній квартирі ставить ОСОБА_2 в скрутне матеріальне положення, оскільки вона повинна сплачувати комунальні платежі за відповідача.

Вважає, що для Остерської КЕЧ відсутність відповідача понад шість місяців є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Таке визнання є необхідним для впорядкування ведення обліку осіб, що проживають у службовому житлі Міністерства оборони України, яке знаходиться на балансі позивача.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2019 року позов Остерської КЕЧ задоволено, визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача не надано суду доказів, що він проживав у спірній квартирі, та що ОСОБА_2 чинила йому перешкоди у проживанні у зазначеній квартирі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Остерської КЕЧ.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовна заява була підписана особою, яка не мала повноважень вчиняти такі дії, оскільки строк довіреності закінчився 29 листопада 2018 року.

ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано той факт, що поважною причиною, за якої він фактично не міг користуватись житловим приміщенням, була протиправна поведінка колишньої дружини ОСОБА_2 , яка змінила замки та створила перешкоди у користуванні житловим приміщенням.

Особа, яка подає апеляційну скаргу звертає увагу суду, що під час розгляду справи у суді першої інстанції ним були заявлені клопотання про витребування доказів, виклик у судове засідання поважного представника позивача, залишення позовної заяви без розгляду, однак суд невмотивовано відмовив у задоволенні даних клопотань і фактично справа не була розглянута всебічно та об`єктивно.

Також особа, яка подає апеляційну скаргу зауважує, що судом не взято до уваги показання свідків, які вказували, що їм відомо про вчинення перешкод у користуванні відповідачем квартирою, а свідок ОСОБА_3 показав, що він кожного місяця бачить відповідача коли той приїжджає до себе до дому.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», він звільнений від сплати судового збору, однак в порушення даних норм, суд першої інстанції при вирішенні справи стягнув судовий збір саме з відповідача.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що судом не було надано належну правову оцінку наданим ним квитанціям про сплату коштів за користування послугами електрозв`язку (телефон, Інтернет) та квитанціям про сплату за користування житлово-комунальними послугами.

Крім того, ОСОБА_1 зауважував, що дана квартира є його єдиним житлом, однак, суд проігнорував даний факт та не дослідив це під час розгляду справи.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: з 23 липня 2008 року ОСОБА_1 та з 02 червня 2010 року ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Остерської КЕЧ від 27 липня 2018 року №292 (а.с.10).

Згідно довідки Деснянської селищної ради №1712 від 09 листопада 2018 року, в спірній квартирі проживає ОСОБА_2 та має склад сім`ї - ОСОБА_1 , який не проживає з лютого місяця 2018 року по теперішній час (а.с.11).

Відповідно акту обстеження квартири АДРЕСА_1 від 16 серпня 2018 року, складеного депутатом селищної ради Лозою В.Д., за участю сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_1 з лютого місяця 2018 року по теперішній час за даною адресою не проживає (а.с.12).

З ордеру №003475 від 25 червня 2008 року вбачається, що квартира надана Міністерством оборони України ОСОБА_1 (а.с.13, 39) та є службовою.

За даними квитанцій вбачається, що ОСОБА_2 сплачувала послуги за користування квартирою в липні 2018 року (а.с.14), серпні 2018 року (а.с.15), жовтні 2018 року (а.с.16).

З довідки ВЧ НОМЕР_2 від 10 серпня 2018 року вбачається, що солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в даній військовій частині на посаді інструктора навчального взводу з 16 березня 2018 року (а.с.17).

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 серпня 2017 року задоволено позов ОСОБА_1 та розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.19).

Заочним рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 січня 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , вселено її в квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою та надати дублікати ключів від вхідних дверей та всіх інших приміщень даної квартири (а.с.21-22).

ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с.40).

Згідно довідки ВЧ НОМЕР_3 від 10 листопада 2017 року №517/п ОСОБА_1 за час проходження військової служби з лютого 2016 року по грудень 2016 року на квартирному обліку не перебував та житлом не забезпечувався (а.с.41).

З довідки ВЧ НОМЕР_4 від 29 грудня 2017 року №83/354 ОСОБА_1 в період проходження військової служби в Центральному управлінні Військової служби правопорядку (по м. Києву і Київській обл.) з 21 грудня 2013 року по 09 лютого 2016 року на квартирному обліку не перебував, житлом не забезпечувався (а.с.42).

З наданих ОСОБА_1 квитанцій вбачається, що відповідач сплачував за квартиру в січні 2019 року Остерській КЕЧ (а.с.44), а в липні та травні 2018 року абонплату Укртелеком по особовому рахунку НОМЕР_5 (а.с.45, 46).

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 25 жовтня 2017 року №203 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу у зв`язку зі звільненням з військової служби. В наказі зазначено, що на квартирному обліку в ЖК гарнізону м. Києва не перебуває, за рахунок Міністерства оборони України забезпечений службовим житлом за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.50).

Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги в період з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2018 року наявна заборгованість в сумі 9608 грн. (а.с.51-52).

Також наявна інформація щодо розташування військових частин згідно послужного списку ОСОБА_1 (а.с.5-60), фотографії квартири (а.с.62, 63, 64, 66, 67, 69, 70)

Установленим обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням власністю, які регулюються, зокрема, Житловим кодексом Української РСР (далі ЖК УРСР) та Цивільним кодексом України (далі ЦК України).

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронгі Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.

Згідно з ч.4 ст.9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (ст.107 ЖК УРСР).

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет місцевої ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (ч.1 ст.122 ЖК).

Установивши, що ОСОБА_1 звільнися з військової служби, а з лютого 2018 року не проживає у спірній квартирі за власним бажанням, не надав доказів проживання у спірному жилому приміщенні, чи наміру заселитися в спірне житло, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність відповідача у спірній квартирі понад встановлені строки без поважної причини та визнання відповідача таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням.

Згідно ч.1 с.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5-7 даної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосується предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконані обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги, що позовна заява була підписана особою, яка не мала повноважень вчиняти такі дії, оскільки строк довіреності закінчився 29 листопада 2018 року, не заслуговують на увагу, оскільки подаючи позовну заяву представником позивача було подано ордер (а.с.24), що відповідає ч.4 ст.62 ЦПК України та нова довіреність з подальшим строком дії.

Доводи ОСОБА_1 , що поважною причиною, за якої він фактично не міг користуватись житловим приміщенням, була протиправна поведінка колишньої дружини ОСОБА_2 , яка змінила замки та створила перешкоди у користуванні житловим приміщенням, не підтверджені жодним належними та допустимими доказами, тому апеляційний суд їх також відхиляє.

В той же час, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , надані в суді, що він не проживав у спірній квартирі оскільки одружився вдруге, а оскільки ОСОБА_2 вселена в спірну квартиру рішенням суду, то дві сім`ї не можуть проживати в одному житловому приміщенні. Проте як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, ОСОБА_1 не намагався вселитися в дану квартиру до моменту подання позову в даній справі.

Доводи апеляційної скарги, що судом не мотивовано відхилення клопотання про витребування доказів, виклик у судове засідання поважного представника позивача, залишення позовної заяви без розгляду, не спростовують висновку суду та встановлених судом обставин. Зокрема, вбачається, що ОСОБА_6 є належним представником, що підтверджується ордером, підстав для залишення позовної заяви без розгляду апеляційним судом не встановлено. Стосовно витребування доказів апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасники справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Однак ОСОБА_1 та його представником, не було надано суду доказів, що вони звертались до Козелецького РВ Ніжинського ВП ГУНП у Чернігівській області з метою отримання копії матеріалів перевірки за зверненням ОСОБА_2 до поліції 16 квітня 2018 року. Крім того, згідно матеріалів ЖЄО №1945, копії яких апеляційним судом долучено за клопотанням сторін, ОСОБА_1 давав пояснення працівникам поліції, з яких встановлено, що 16.04.2018 року він приїздив до спірної квартири з метою забрати особисті речі, в зв`язку з чим між ним та колишньою дружиною, ОСОБА_2 і виник конфлікт, а вона викликала поліцію.

Доводи апеляційної скарги, що судом не взято до уваги показання свідків, які вказували, що їм відомо про вчинення перешкод у користуванні відповідачем квартирою, а свідок ОСОБА_3 показав, що він кожного місяця бачить відповідача коли той приїжджає до себе до дому, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки заслухавши запис допиту даного свідка встановлено, що ОСОБА_3 показав, що був присутнім, коли ОСОБА_1 приїхав в березні 2019 року, тобто після подачі позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В той же час, про те, що ОСОБА_2 не пускає відповідача до квартири, змінила замки, даний свідок знає лише зі слів самого ОСОБА_1 . Також бачив, як відповідач приїзжав до смт.Десна влітку, або восени 2018 року, точно не пам`ятає, однак дані свідчення не підтверджують, що третя особа не пускала відповідача до квартири.

Доводи апеляційної скарги, що судом не було надано належну правову оцінку наданим ним квитанціям про сплату коштів за користування послугами електрозв`язку (телефон, Інтернет) та квитанціям про сплату за користування житлово-комунальними послугами, також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Так, оглянувши надані квитанції, апеляційним судом встановлено, що оплата за користування ЖКП була проведена лише в січні 2019 року, тобто після подання даного позову, а квитанції про оплату послуг інтернету проведені в липні та травні 2019 року, не свідчать, що дані суми 21 грн. 98 коп. та 28 грн. 11 коп. сплачені на особовий рахунок НОМЕР_5 саме за адресою АДРЕСА_2 .

Доводи ОСОБА_1 , що дана квартира є його єдиним житлом, однак суд проігнорував даний факт та не дослідив це під час розгляду справи, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки з пояснень свідків сторони відповідача та з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , наданої самим апелянтом, вбачається, що на даний час він створив нову сім`ю, уклав шлюб з іншою жінкою та проживає в м. Броварах, а квартира належить його дружині, що також свідчить про не проживання відповідача у спірній квартирі.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.

В той же час доводи апеляційної скарги, що відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», приймаються апеляційним судом до уваги, однак не впливають на висновок суду про задоволення позову.

За таких обставин, слід задовільнити апеляційну скаргу частково, змінивши рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 та компенсувавши Остерській КЕЧ судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. за рахунок держави у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.4 ч.1 ст. 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2019 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору на користь Остерської квартирно-експлуатаційної частини в сумі 704 грн. 80 коп., компенсувавши Остерській квартирно-експлуатаційній частині (Чернігівська обл., Козелецький р-н., смт.Десна, вул.Ювілейна, 3, ЕДРПОУ - 07807645) судові витрати за рахунок держави, у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови виготовлено 23 серпня 2019 року.

Головуючий: Судді: