Справа № 510/39/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20.08.19 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Сорокіна К.В.

-при секретарі Івановій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики у розмірі 29 700 грн. та проценти, у відповідності до ст. 1048 ЦК України, у розмірі 4860 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що 14.01.2018 р. між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у борг 29700 грн. Відповідно до пункту 1 Договору позики, відповідач зобов`язався повернути суму позики частинами до 14.06.2018 р. На підтвердження факту отримання грошових коштів, відповідачем була написана розписка про отримання грошових коштів до договору позики, однак, в зазначені строки позику повернуто не було.

Позивач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належними чином, в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними, відзив на позовну заяву відповідач не направив, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, таким чином є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: договір позики від 14.01.2018 р., укладений між ним та ОСОБА_3 про позику у розмірі 29700 грн із зазначенням порядку та строків повернення позики; розписка ОСОБА_2 про отримання грошей за договором позики від 14.01.2017 р.; розрахунок відсотків за договором позики - 4860,22 грн.

Судом встановлено, що 14.01.2018 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у борг 29700 грн.. За умовами п. 1 договору позики, в порядку та на умовах визначених договором, позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 29 700 грн., що еквівалентно 990 доларів США за офіційним курсом США за гривню НБУ станом на день укладення договору. Згідно з п. 1 договору позики, відповідач зобов`язався повернути суму позики частинами до 14.06.2018 р. Факт отримання коштів підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 14.01.2017 р. Відповідач порушив умови договору та не виконав своїх зобов`язань по поверненню боргу, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Також, відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порядку ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України).

Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов`язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів з метою задоволення власних потреб відповідача, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов`язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору позики в частині повернення грошових коштів, відповідач не заявляв вимог з приводу оспорювання договору позики, тому позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення суми боргу в розмірі 29700 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Розрахунок відсотків за договором позики на рівні облікової ставки Національного банку України надано позивачем на суму 4860,22 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263, 265, 280, 281, 282 ЦПК України, ст. 525, 526, 530, 1046, 1047, 1049 суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики в розмірі 34 560 (тридцять чотири тисячі п`ятсот шістдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін