Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 727/4106/15-ц

провадження № 61-27606св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 22 квітня 2016 року у складі судді Семенка О. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Кулянди М. І., Одинака О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила встановити юридичний факт, що вона та ОСОБА_2 з березня 2011 року до червня 2014 року проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу; визнати об`єктом права спільної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/4 частину вказаної квартири; визнати об`єктом права спільної власності подружжя автомобіль марки «Аudi 80», 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та визнати за нею право власності на 1/2 частину на цей автомобіль.

Позов мотивований тим, що вона та відповідач з 23 вересня 2005 року до 31 січня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу, а саме з березня 2011 року сторони фактично відновили свої сімейні стосунки та проживали разом до червня 2014 року. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі вони за спільні кошти придбали рухоме майно - автомобіль марки «Аudi 80», 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

За час перебування у фактичних шлюбних відносинах у травні 2012 року сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 .

Із червня 2014 року вона разом з дитиною проживає окремо, з відповідачем спільного господарства не веде.

06 січня 2015 року відповідач зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 .

Короткий зміст судови рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Справу суди розглядали неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 квітня 2016 року позов задоволено частково. Встановлено юридичний факт, що з березня 2011 року до червня 2014 року ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу. Визнано об`єктом права спільної часткової власності транспортний засіб марки «Аudi 80», 1989 року, державний номерний знак НОМЕР_1 , визнано за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 у частині позовних вимог про визнання за нею права власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що 1/2 частина спірної квартири була придбана за кошти, отримані від продажу належної відповідачу та його матері на праві спільної часткової власності квартири, а тому не є об`єктом спільної сумісної власності.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 02 червня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на 1/4 частину цієї квартири скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові з інших підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 02 червня 2016 року в частині відмови у позові про визнання 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину цієї квартири скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 квітня 2016 року в частині відмови в позовізалишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що посилання ОСОБА_1 на наявність у неї доходу у вигляді заробітної плати не дає підстав для висновку про набуття ОСОБА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за рахунок спільних коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Позивач не спростувала доводи відповідача, що зазначена частина квартири придбана ним за рахунок його власних коштів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просила рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2016 року в частині відмови у визнанні об`єктом спільної сумісної власності подружжя Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та визнання права власності за нею на 1/4 частини зазначеної квартири, та рішення апеляційного суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи, викладені у касаційній скарзі

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не з`ясував всіх фактичних обставин справи, порушив норми і процесуального, і матеріального права, що призвело до ухвалення судом неправильного та незаконного рішення.

Суди не надали оцінки тому факту, що відповідач володів лише 1/3 частиною квартири, яка була відчужена перед купівлею спірної квартири, і вартість, за яку була придбана його частка в новій квартирі є більшою, ніж частка та її вартість проданої квартири відповідача. Крім того, позивач вважає доведеними факт ведення спільного господарства з відповідачем, спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, джерело набуття коштів, а також мету придбання майна, тому придбана квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власностю.

Аргументи інших учасників справи

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

12 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 03 червня 2019 року № 481/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

04 грудня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судові рішення оскаржуються лише в частині відмови у позові, Верховний Суд перевіряє законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій лише в цій частині.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 23 вересня 2005 року до 31 січня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17 квітня 2012 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким відповідач та його матір продали належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_2 . Продаж вчинено за 194 304,00 грн.

Того ж дня, 17 квітня 2012 року, тобто під час проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 придбали у спільну часткову власність, тобто по 1/2 частці кожному, квартиру АДРЕСА_1 . Вартість придбаної квартири становила 189 633,00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно із статтею 74 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами статті 70 СК України.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року, справа № 372/504/17.

Суди встановили, що квартира АДРЕСА_1 придбана відповідачем та його матір`ю за кошти, вилучені від продажу належної їм на праві спільної власності квартири на вулиці Червоноармійській, позивач цей факт належними та допустимими доказами не спростувала.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені судами обставини справи.

Наведені у касаційній скарзі доводи є аналогічними доводам апеляційної скарги, були предметом дослідження та оцінки судом апеляційної інстанції, та зводяться до незгоди із судовими рішеннями у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Верховний Суд установив, що підстав для скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій немає, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права є необґрунтованими з огляду на викладені вище висновки та мотиви.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко