Постанова

Іменем України

16 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 703/5669/15-ц

провадження № 61-28362св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», приватне підприємство «Сандра-Ч», ОСОБА_2 ,

треті особи: фізична особа підприємець ОСОБА_3 , приватний нотаріус Смілянського районного нотаріального округу Новіков Ігор Миколайович,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року в складі судді Калашника В. П. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 27 лютого 2017 року у складі колегії суддів Новікова О. М., Василенко Л. І., Сіренка Ю. В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), приватного підприємства «Сандра-Ч» (далі - ПП «Сандра-Ч») та ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 03 червня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») уклало з ФОП ОСОБА_3 кредитний договір № 010/02-44/757-08, яким останньому було надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії для поповнення обігових коштів в сумі 250 000,00 дол. США зі сплатою 15% річних за користування кредитом строком по 02 червня 2018 року включно. ФОП ОСОБА_3 у забезпечення виконання зобов`язань за основним договором між банком і ПП «Сандра-Ч» було укладено договір іпотеки від 05 червня 2008 року № 010/02-44/757-08і, яким ПП «Сандра-Ч» передало банку в іпотеку нежитлову будівлю з підвалом загальною площею 1 052,3 кв. м по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 подала заяву про зміну підстав позовних вимог, в якій зазначила, що діями ОСОБА_2 , як директора ПП «Сандра-Ч», через підписання договору іпотеки, були порушені її права як засновника підприємства, договір іпотеки було підписано без рішення зборів засновників, договір іпотеки суперечить цілям (позбавляє його учасників на отримання прибутку) та господарській діяльності підприємства.

Позивач просила визнати вказаний вище договір іпотеки недійсним з моменту укладення, а дії ОСОБА_2 щодо підписання договору протиправними.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що зазначені ОСОБА_1 підстави визнання договору недійсним (договір суперечить цілям та господарській діяльності товариства) не грунтуються на вимогах закону. У відповідності з витягом протоколу № 2 загальних зборів засновників ПП «Сандра-Ч» від 15 травня 2006 року на момент укладення договору іпотеки ОСОБА_2 був призначений директором підприємства.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27 лютого 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала мотивована тим, що районний суд правильно вирішив спір по суті, а внесення змін в мотивувальну частину рішення стосовно застосування строку позовної давності не змінить результат по суті спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції скасуватиі направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 703/5669/15-ц і витребувано її з Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

12 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції та апеляційної інстанції неправильно встановлено обставини, які мають істотне значення для справи внаслідок неправильного дослідження доказів та їх оцінки.

Судами першої та апеляційної інстанцій не зазначено те, що позивач не давала згоду на укладання договору іпотеки та не підписувала протокол № 1 загальних зборів ПП «Сандра-Ч» від 21 квітня 2008 року, невмотивовано відмовлено в задоволенні клопотань про призначення почеркознавчої експертизи.

Доводи інших учасників справи

У січні 2017 року ОСОБА_3 надіслав пояснення на касаційну скаргу, в якому зазначає, що його ніхто не попереджував про проведення загальних зборів від 21 квітня 2008 року, яким передано майно ПП «Сандра-Ч» в іпотеку.

Судами першої та апеляційної інстанцій не було звернуто уваги на те, що в протоколі № 1 від 21 квітня 2008 року відсутні підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 03 червня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») уклало з ФОП ОСОБА_3 кредитний договір № 010/02-44/757-08, яким надало кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії для поповнення обігових коштів в сумі 250 000,00 дол. США зі сплатою 15% річних за користування кредитом строком по 02 червня 2018 року включно (т. 1 а.с. 6-9).

У якості забезпечення виконання ФОП ОСОБА_3 зобов`язань за основним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ПП «Сандра-Ч» в особі директора ОСОБА_2 укладено договір іпотеки від 05 червня 2008 року № 010/02-44/757-08і, посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новиковим І. М. За умовами кредитного та іпотечного договорів боржник ФОП ОСОБА_3 зобов`язався повернути кредит в розмірі 250 000 дол. США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штраф) в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, та відшкодувати банку всі можливі збитки внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору.

Згідно пункту 1.2 іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: двоповерхова нежитлова будівля з підвалом загальною площею 1 052,3 кв. м, з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 10-14).

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ПП «Сандра-Ч» є власником вказаного об`єкту нерухомості на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого виконкомом Смілянської міської ради 03 січня 2008 року (т.2 а.с. 188).

Згідно з витягом з протоколу № 2 загальних зборів засновників ПП «Сандра-Ч» директором підприємства призначено ОСОБА_3 . На момент підписання договору іпотеки частка ОСОБА_3 , боржника за кредитним договором, у статутному фонді товариства становила 58,7%, тоді як частка ОСОБА_1 становила 13,5%.

Пунктом 9.4 Статуту ПП «Сандра-Ч» (далі - Статут) визначено, що директор вирішує усі питання поточної діяльності підприємства, окрім віднесених до виключної компетенції засновників. Пунктом 9.3 Статуту передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів засновників підприємства відноситься, зокрема, затвердження договорів, укладених на суму, що перевищують статутний фонд.

Згідно з абзацу 6 пункту 9.5 Статуту ухвали загальних зборів приймаються звичайною більшістю голосів. Абзацом 4 пункту 9.5 Статуту передбачено, що засновники мають кількість голосів, пропорційну до обсягу їх часток у статутному фонді (т. 1 а.с. 17 зв., 18 зв.)

Згідно нотаріально завіреної копії протоколу № 1 загальних зборів співвласників ПП «Сандра-Ч» від 21 квітня 2008 року збори співвласників надали згоду на передачу в іпотеку нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , для одержання кредиту ФОП ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 190).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26 липня 2011 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПП «Сандра-Ч» про стягнення на користь банку 1 163 009,55 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (двоповерхову нежитлову будівлю).

Постановою відділу ДВС Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області від 11 листопада 2014 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 4395973 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ПП «Сандра-Ч», заборонено здійснювати відчуження вказаного майна.

08 липня 2015 року накладено арешт на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

У відповідності з пунктів 1.1, 1.2 договору іпотеки від 05 червня 2008 року № 010/02/-44/757-08і, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») і ПП «Сандра-Ч», цей договір забезпечує вимоги банку, що витікають з кредитного договору від 03 червня 2008 року № 010/02-44/757-08, укладеного між банком і ФОП ОСОБА_3 , а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого ФОП ОСОБА_3 зобов`язується повернути кредит в розмірі 250 000,00 дол. США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штраф) в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, та відшкодувати банку всі можливі збитки внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. Предметом іпотеки визначено двоповерхову нежитлову будівлю з підвалом загальною площею 1 052,3 кв. м, з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Як вбачається з витягу № 18974848 від 05 червня 2008 року договір було зареєстровано у Державному реєстрі іпотек за № 4588.

Згідно з пункту 10 договору, його підписано ОСОБА_2 як директором ПП «Сандра-Ч».

У відповідності з витягом із протоколу № 2 загальних зборів засновників ПП «Сандра-Ч» від 15 травня 2006 року на момент укладення договору іпотеки ОСОБА_2 був призначений директором підприємства.

Як вбачається з Статуту ПП «Сандра-Ч» директор вирішує усі питання поточної діяльності підприємства, окрім віднесених до виключної компетенції засновників. До виключної компетенції загальних зборів засновників підприємства відноситься, зокрема, затвердження договорів, укладених на суму, що перевищують статутний фонд. Відповідно до нотаріально завіреної копії протоколу від 21 квітня 2008 року № 1 загальних зборів співвласників ПП «Сандра-Ч», збори співвласників надали згоду на передачу в іпотеку нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , для одержання кредиту ФОП ОСОБА_3 .

Приватний нотаріус Новіков І. М. зазначав, що під час укладення договору іпотеки директором ПП «Сандра-Ч» було надано оригінал протоколу № 1 загальних зборів співвласників ПП «Сандра-Ч», завірений мокрою печаткою підприємства, згідно з яким засновники підприємства надали згоду на передачу в іпотеку нежитлового приміщення АДРЕСА_1 . Фотокопія цього протоколу була ним завірена та приєднана до нотаріальної справи, після огляду оригінал документу він повернув директору ПП «Сандра-Ч». У відповідності до вимог ЦПК України позивач не надала доказів того, що підпис під протоколом не її, враховуючи, що копія протоколу завірена нотаріально.

Згідно із статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, другою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, з вищевказаного вбачається, що для визнання недійсним договору іпотеки № 010/02-44/757-08і від 05 червня 2008 року, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ПП «Сандра-Ч», а також визнання протиправними дій щодо його підписання відсутні правові підстави.

Необґрунтованим також є посилання на те, що оспорений договір іпотеки суперечить господарській діяльності ПП «Сандра-Ч».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судових рішень.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська