РІШЕННЯ

іменем України

21 грудня 2019 рокуСправа №451/234/19
Провадження № 2/451/600/19

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/234/19 за позовом ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

18 лютого 2019 року ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В позовній заяві зазначає, що 26 лютого 2007 року між ОСОБА_2 та «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № LVKBSE0000247. Предметом даного договору було надання готівки ОСОБА_2 через касу на строк з 26.02.2007 року по 26.02.2010 року у сумі 11500,00 гривень на ремонт житла. Щомісячно Позичальник, згідно умов кредитного договору, повинен був вносити Банку кошти (щомісячний платіж ) в розмірі 625,69 гривень. 29 січня 2019 року державним виконавцем Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Вавричук І.С. за участі представника ПАТ КБ «Приватбанк» було складено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме накладено арешт на житловий будинок, який знаходиться в с.Бабичі Радехівського району. Дані дії державного виконавця було проведено на виконання виконавчого напису №675 від 31 січня 2017 року виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_2 на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» МФО305299 коштів на загальну суму 96 942 гривні 32 копійки. Вказана сума складається з залишку заборгованості за кредитом в сумі 3472,79 гривень; залишку заборгованості за відсотками в сумі 29536,28 гривень; комісії в сумі 190,00 гривень; пені в сумі 63 743,25 гривень. Також згідно виконавчого напису стягнути витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису в сумі 3000,00 гривень, а всього з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису стягнути з позивача кошти в сумі 99 942 гривні 32 копійки. Вважає зазначений вище виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Просить визнати виконавчий напис №675 від 31 січня 2017 року виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_2 на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» МФО305299 коштів на загальну суму 96 942 (дев`яносто шість тисяч дев`ятсот сорок дві) гривні 32 копійки таким, що не підлягає виконанню. Заборонити відповідачу, органам Державної виконавчої служби Радехівського районного відділу ДВС ГТУЮ та іншим третім особам вчиняти будь-які дії стосовно належного позивачу майна до моменту вирішення спору по суті.

18 лютого 2019 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.26).

Ухвалою судді від 28 лютого 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.1-2).

Представником позивача, після відкриття провадження у справі подано до суду заяву про забезпечення позову (а.с.41-47).

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 31 травня 2019 року вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна №675 від 31 січня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» МФО305299 коштів на загальну суму 96942 гривень та заборони ПАТ КБ «Приватбанк» та приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірині Михайлівні вчиняти будь які дії до вирішення справи по суті (а.с.108-110).

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні в позовній заяві та відповіді на відзив, вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Суду пояснив, що з даним виконавчим написом нотаріуса він не погоджується, вважає його незаконним.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без участі представника банку та відзив на позов в якому вказав, що проти позову заперечує в повному обсязі, просить суд відмовити у його задоволенні. В своїх запереченнях зазначив, що виконавчий напис нотаріусом був вчинений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства (а.с.48-52).

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.100,118).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися представник відповідача та третя особа.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що 26 лютого 2007 року між ОСОБА_2 та «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № LVKBSE00000247, згідно якого банк надав позичальнику ОСОБА_2 кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 26.02.2007 року по 26.02.2010 року включно у сумі 11 500,00 гривень на ремонт житла (а.с.11-16).

31.01.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено оскаржуваний виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 675 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої в с.Бабичі, Радехівського району Львівської області на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором № LVKBSE00000247 від 26.02.2007 року, шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, у розмірі 96 942 гривні 32 копійки. Витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3 000,00 гривень. Всього із урахуванням витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, 99 942 гривні 32 копійки. Строк, за який провадиться стягнення 9 років 8 місяців 7 днів, а саме з 26.02.2007 року по 02.11.2016 року. Виконавчий напис має бути пред`явлений до виконання протягом трьох років з дня його вчинення, згідно ст..12 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчий напис набирає чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, тобто з 31.01.2017 року (а.с.17).

29 січня 2019 року постановою про опис та арешт майна боржника державним виконавцем ОСОБА_3 описано та накладено арешт на житловий будинок боржника при примусовому виконанні виконавчого напису від 31.01.2017 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої в с.Бабичі, Радехівського району Львівської області грошові кошти, які є її боргом за кредитним договором № LVKBSE00000247 від 26.02.2007 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.18-20).

На виконання ухвали судового засідання від 18 квітня 2019 року про витребування доказів, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в адресу суду було надіслано копії документів, на підставі яких видано виконавчий напис від 31 січня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, а саме: виконавчий напис, заяву від ПАТ КБ «Приватбанк» про вчинення виконавчого напису на копії Кредитного договору №LVKBSE00000247 від 26.02.2007 року для стягнення боргу частинами, довіреність №4932-К-Н-Н, Інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів 113702323, Скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей №33106856 від 31.01.2017 р., Письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором № LVKBSE00000247 від 26.02.2007 року, та доказ відправлення цінного листа на адресу ОСОБА_2 з письмовою вимогою про усунення порушень, копію кредитного договору №LVKBSE00000247 від 26.02.2007 року, повідомлення про вчинення виконавчого напису, виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, копія виконавчого напису (а.с.75-92).

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172.

Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) розмежувала наслідки правомірного та неправомірного користування чужими грошовими коштами та зазначила, що нарахування відсотків за ставкою, визначеною в Кредитному договорі, застосовується лише у випадку правомірної поведінки боржника (ст.1048 ЦК), а після стягнення боргу за рішенням суду розмір відсотків на суму заборгованості повинен рахуватися відповідно до ст.625 ЦК України. Нотаріусом даних вимог не дотримано. А розрахунок, який був поданий банком нотаріусу містив нарахування відсотків відповідно ст. 1048 ЦК України та умов договору.

Також, виконавчий напис вчинено нотаріусом із порушенням строків давності передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Так, Згідно з п. 3.1 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється в межах цього строку (п. 3.3 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Так, відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність - скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Скорочений строк давності встановлено ст. 88 Закону України «Про нотаріат», яка передбачає, що виконавчий напис можна вчинити, якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.3 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч.1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» про безспірність заборгованості.

Також, згідно ч.1 ст.88 Закону України» Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Фактично з дня закінчення кредитного договору 26.02.2010 року і до дня винесення приватним нотаріусом виконавчого напису, тобто до 31 січня 2017 року минуло майже 7 років.

Верховний суд (постанова Великої Палати ВС від 29.01.2019р.), розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначив наступне: "Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника в установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим.

Крім того, відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку цієї статті, які встановлюють розмір заборгованості. Тому для вчинення виконавчого напису нотаріус повинен мати виписки з рахунків бухгалтерського обліку банку, на які перераховуються гроші боржником за виконання основного зобов`язання (кредитного договору), а не розрахунок заборгованості, як це додано приватним нотаріусом Бондар І.М. як один з доказів, на підставі якого був виданий спірний виконавчий напис.

Окрім цього, судом враховано, що ПАТ КБ «Приватбанк» двічі звертався до суду із позовними вимогами до ОСОБА_4 , однак один позов був залишений без розгляду та другий визнаний неподаним та повернуто позивача, що підтверджується ухвалами Радехівського районного суду Львівіської області від 23 квітня 2014 року та від 7 липня 2014 року, які набрали законної сили та позивачем не оскаржувалися (а.с.35-36 справа №2/451/158/14 та а.с.30 справа №2/451/239/14).

Отже, суд приходить до висновку, що у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь держави необхідно стягнути судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265,315 ЦПК України, ст.ст.34,87,88 Закону України « Про нотаріат», суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати виконавчий напис №675 від 31 січня 2017 року виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_2 на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» МФО305299 коштів на загальну суму 96 942 (дев`яносто шість тисяч дев`ятсот сорок дві) гривні 32 копійки таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, ідентифікаційний код за ) в користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок до спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України; отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; р/р UA6026001; код класифікації доходів бюджету 22030106.

Ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 31 травня 2019 року про забезпечення позову скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний тест судового рішення виготовлено 24 грудня 2019 року.