Справа № 541/641/19
Номер провадження 2/541/556/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 серпня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

судді - Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

треті особи, які не заявляють самостійний вимог щодо предмету спору : Миргородська міська рада Полтавської області, Головне Управління Держгеокадастру у Полтавській області

в с т а н о в и в:

22 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою.

На підтвердження позовних вимог вказав, що він на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 року виданого 12 березня 2012 року є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач ОСОБА_2 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 20.04.2010 року є власником сусідньої з позивачем земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером НОМЕР_4 .

3 часу отримання ним державного акту на право власності на земельну ділянку з 12 березня 2012 року у них з відповідачем ОСОБА_2 виник спір з приводу використання відповідачем без його дозволу частини земельної ділянки для проїзду автомобілем до свого домоволодіння.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 січня 2013 року по цивільній справі №1620/2895/2012 р. та додатковим рішенням суду від 03 вересня 2013 року за його позовними вимогами та зустрічними вимогами ОСОБА_2 було визнано незаконними його дії по користуванню належною йому частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 та по вчиненню перешкод у встановлені огорожі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та № АДРЕСА_1 , було йому заборонено користуватися належною позивачу земельною ділянко по лінії від (Г до В) по АДРЕСА_1 відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та зобов`язано не чинити перешкод по встановленню огорожі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та 12 м . Миргорода, шляхом забезпечення вільного доступу на його земельну ділянку та межу між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та № АДРЕСА_1 , для встановлення огорожі. Цим же рішенням ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні його зустрічного позову про визнання незаконним та скасування рішення Миргородської міської раді від 06.11.2009 року № 95 про передачу йому у приватну власність земельної ділянки та Державного акту на неї.

Дане рішення суду на підставі виданого виконавчого листа було виконане і виконавче провадження було закінчене 16 травня 2013 року. Після закінчення виконавчого провадження відповідач ОСОБА_2 зніс встановленою позивачем огорожу та знов почав користуватися частиною належної позивачу земельної ділянки, заїжджати своїм автотранспортом, розміщувати на ній автомобілі інших громадян для подальшого їх ремонту, перешкоджає у встановленні огорожі, мотивуючи це тим, що в державному акті на його земельну ділянку позначена межа з землями Миргородської міської ради, які він вважає проїздом, а не межа з належною позивачу земельною ділянкою про що свідчить зміст постанови про закриття кримінального провадження.

Оскільки порушення з боку відповідача ОСОБА_2 триває і має місце на момент звернення позивач змушений звернутися до суду з даним позовом в якому просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод в користуванні належною йому на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 земельною ділянкою площею 0,1000 га, призначену для будівництва і обслуговуванню житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 розташованою в АДРЕСА_1 шляхом її звільнення від транспортних засобів, будівельного сміття та забезпечення вільного доступу до неї та межу з земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , належної ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 20.04.2010, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер НОМЕР_4 для встановлення огорожі між цими земельними ділянками на весь період часу до завершення її встановлення та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 квітня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання (а.с.28).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, дав пояснення аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві та просив її задоволити в повному обсязі.При цьому додатково пояснив, що на АДРЕСА_2 за конфігурацією його земельної ділянки він має єдиний виїзд, який існує з 1955року. Межі цієї земельної ділянки не змінювались. Ця частина його земельної ділянки в технічних документах ніколи не позначалась проїздом загального користування, що межує з сусідньою земельною ділянкою по АДРЕСА_2 відповідача ОСОБА_2 , який має окремий самостійний виїзд на АДРЕСА_2. Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 січня 2013 року, яке було виконане у 2013 році відповідач ігнорує, паркан встановлений позивачем був знесений відповідачем, оскільки останній вважає спірну земельну ділянку проїздом.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, про місце та час розгляду справи належно повідомлений за адресою місця проживання відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України. (а.с. 38, 59).

Представник третьої особи Миргородської міської ради Полтавської області Лисенко В.О., що діє на підставі відповідної довіреності (а.с.40) в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував (а.с.39).

Представник третьої особи Головного Управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не з`явився, до суду подав пояснення в яких вказав, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області розпоряджається тільки вільними землями сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів і не розпоряджається землями, які знаходяться в приватній власності (а.с. 41-42).

Враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Із змісту позовної заяви, матеріалів справи вбачається, що предметом позову ОСОБА_1 , є усунення перешкод у користуванні земельної ділянки по АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідача звільнити її від транспортних засобів, будівельного сміття та забезпечення вільного доступу до неї та на межу з земельною ділянкою по АДРЕСА_2 належної ОСОБА_2 , для встановлення огорожі між цими земельними ділянками на весь період часу до завершення її встановлення.

Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Відповідно до рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 січня 2013 року та додатковим рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 вересня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконними дії ОСОБА_2 щодо вчинення перешкод по користуванню належною ОСОБА_1 частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 та встановленню огорожі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,1000 га; заборонено ОСОБА_2 користуватися належною на праві власності ОСОБА_1 частиною земельної ділянки по лінії від (Г до В) по АДРЕСА_1 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та не чинити перешкод по встановленню огорожі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ; зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод по встановленню огорожі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та № АДРЕСА_1 , шляхом забезпечення вільного доступу на його земельну ділянку та межу між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 для встановлення огорожі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 321,90 грн. судового збору. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Миргородської міської ради Полтавської області, третя особа; Відділ Держкомзему у м. Миргород про визнання незаконним та скасування рішення Миргородської міської ради Полтавської області від 06.11.2009 року № 95 про передачу в приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01004, кадастровий номер НОМЕР_2 , зобов`язанні відділу Держкомзему у м. Миргород скасувати державну реєстрацію та кадастровий номер вказаного державного акту та стягнення судового збору, всього 321,90 грн. -відмовлено за безпідставністю.

Даними рішеннями встановлено, що Рішенням 37 сесії 5 скликання № 95 від 06 листопада 2009 року Миргородської міської ради затверджена технічна документація що посвідчує право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 та передано її позивачеві безоплатно у власність. На підставі цього рішення ОСОБА_1 12.03.2012р. отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 з виїздом на АДРЕСА_2, конфігурація якої зображена на плані, іншого виїзду на АДРЕСА_2 ОСОБА_1 не має. З опису меж не вбачається що виїзд на АДРЕСА_2 є проїздом загального користування з відповідачем ОСОБА_2 , на чому наполягає останній. Така ж конфігурація земельної ділянки ОСОБА_1 зображена на кадастровому плані експлікації земель та збірному кадастровому плані суміжних землевласників.

Відповідно до судового рішення в ході розгляду встановлено, що згідно інвентарної справи № 1382 по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_6 домоволодінь сторін по справі із яких слідує, що земельна ділянка виходячи з викопіровки квартала (27 інв. справи) з 1955року та на момент придбання ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі -продажу від 23.04.1986р. по конфігурації не змінювалась. Свою земельну ділянку ОСОБА_2 приватизував раніше від ОСОБА_1 -20.04.2010року, отримавши Державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 , НОМЕР_6 в яких в описі меж та плані відсутні дані про наявність проїзду загального користування, оскільки у ОСОБА_2 мається самостійний виїзд із двору на АДРЕСА_2. В інвентарній справі № 1383 АДРЕСА_1 , власником якої на даний час є ОСОБА_1 у викопіровці з плану кварталу (а.с.15 інв. справи) конфігурація земельної ділянки станом з 1962 року та в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 12.03.2012р. не змінилася (а.с. 13-16).

У своєму рішенні суд дійшов до висновку, що земельна ділянка з виїздом на АДРЕСА_2, всього площею 0,1000кв.м. належить на праві власності ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 в любий спосіб не має права чинити будь -які перешкоди в користуванні власністю в тому числі без дозволу власника заїжджати та ставити там автомобілі, а також перешкоджати власнику у встановленні огорожі відповідно до межових знаків.

Вказане судове рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26 лютого 2013 року.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути в загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Дане рішення на підставі виданого виконавчого листа було виконане, а виконавче провадження закінчене 16 травня 2013 року (а.с. 21-23), але після закінчення виконавчого провадження відповідач у 2013 році зніс встановлену позивачем огорожу та знову почав користуватися частиною належної позивачу земельної ділянки, що підтверджується змістом постанови про закриття кримінального провадження від 30.05.2016 року (а.с.18-20).

Даний факт також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, які показали, що ОСОБА_2 неправомірно використовує земельну ділянку ОСОБА_1 , а саме зніс паркан, засипав на його місці будівельне сміття та використовує її для паркування автомобілей.

Наведені документи та факти вказують на наявність конфлікту між сусідами, земельні ділянки яких межують, з приводу встановлення огорожі та користування належною позивачем земельною ділянкою.

Відповідно до п. «г» та п. «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Зміст добросусідства розкрито в ст.103 ЗК України. Зокрема, згідно вказаної статті власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь -яких порушень його прав на землю.

Так як з приводу користування земельною ділянкою ОСОБА_1 спір між сторонами існує з травня 2012р., в судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка з виїздом на АДРЕСА_2, всього площею 0,1000кв.м. належить на праві власності ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 в любий спосіб не має права чинити будь -які перешкоди в користуванні власністю в тому числі без дозволу власника заїжджати та ставити там автомобілі, а також перешкоджати власнику у встановленні огорожі відповідно до межових знаків.

З аналізу зазначених вище доказів у цивільній справі, суд прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_1 у повній мірі доведено перед судом факт порушення його права користування земельною ділянкою та вчинення відповідачем дій за межами його прав з порушенням прав, свобод та інтересів позивача.

За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що відповідачем допущено порушення норм земельного законодавства, у позасудовому порядку відповідач не бажає усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,1000 кв. м по АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить позивачу ОСОБА_1 , а тому, на думку суду, позивачем обрано спосіб захисту, який передбачений чинним законодавством, відповідає змісту порушеного права та є ефективним для його відновлення.

Позивач заявив вимогу про усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою, зазначивши в якості такої перешкоди пошкодження огорожі, звільнення земельної ділянки від транспортних засобів, будівельного сміття та забезпечення вільного доступу на неї та на межу з земельною ділянкою ОСОБА_2 , для встановлення огорожі між цими земельними ділянками на весь період часу до завершення її встановлення.

Пошкодження огорожі створило позивачу перешкоду у використанні належної їм земельної ділянки. Вказані дії, які створюють такі перешкоди, вчинені відповідачем ОСОБА_2 , а тому негаторний позов слід задовольнити.

Відповідно до вимог ст.141ЦПК України понесені судові витрати позивачем підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 259, 263-265, 280-284, 288-289 ЦПК України,ст. 78,91, 103, 152 ЗК України, суд

ухвалив :

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою в повному обсязі.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні належною йому на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 земельною ділянкою площею 0,1000 га, призначену для будівництва і обслуговуванню житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 розташованою в АДРЕСА_1 шляхом її звільнення від транспортних засобів, будівельного сміття та забезпечення вільного доступу до неї та межу з земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , належної ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 20.04.2010, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер НОМЕР_4 для встановлення огорожі між цими земельними ділянками на весь період часу до завершення її встановлення.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 понесені судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Відповідач може подати письмову заяву про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 16.08.2019 року.

Суддя О. А. Городівський