П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/16350/17

Провадження № 22-ц/4815/1003/19

Головуючий у Рівненському міському суді: Смолій Л.Д.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

о 15 год. 06 хв. 14 травня 2019 року в м. Рівне

Повний текст складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго";

відповідач 2: Житлово-комунальне підприємство "Покровське";

представники учасників справи:

позивача - адвокат Шевчук Віктор Сергійович,

відповідача 1 - ОСОБА_2 ,

відповідача 2 - адвокат Ільїн Вадим Анатолійович;

за участі (в апеляційному суді): представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 травня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", Житлово-комунального підприємства "Покровське" про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої залиттям квартири,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2017 року в суд звернувся ОСОБА_1 із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі - ТзОВ "Рівнетеплоенерго" або відповідач 1) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. Свої вимоги мотивував тим, що 30 грудня 2014 року у квартирі АДРЕСА_1 , яка належать йому на праві приватної власності, сталась аварія, а саме відрив частини 8 секції батареї, що призвело до затоплення центральної частини кімнати і розташованих нижче квартир. Зазначав, що даний будинок перебуває на обслуговуванні відповідача, який надає послуги з постачання теплової енергії та обслуговування внутрішньобудинкової системи опалення. 05 жовтня 2017 року позивачем була відправлена претензія до ТзОВ "Рівнетеплоенерго" з проханням відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, проте його вимоги не були задоволені.

За наведених спонукань просив стягнути з відповідача 1 на свою користь 13 500 гривень завданої матеріальної шкоди та 3 375 гривень моральної шкоди.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання.

У поданому на позов відзиві представник ТзОВ "Рівнетеплоенерго" зазначав, що товариство не може бути відповідачем у даній справі, оскільки будинок АДРЕСА_1 воно не обслуговує.

Заявою від 26 березня 2018 року позивач збільшив розмір позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди до 19 159 гривень, тобто до суми, яка була нарахована судовим експертом у його висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи.

У відповіді на відзив позивач не погоджувався з тим, що ТзОВ "Рівнетеплоенерго" неналежний відповідач, оскільки останній надав відповідь, де вказав, що причиною поломки стала відсутність ремонтних робіт з відновлення працездатності системи опалення будинку.

У запереченні представник відповідача 1 зазначав, що в матеріалах справи відсутній акт про залиття, аварію, що трапилась в системі центрального опалення, який передбачений Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затвердженого Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76. В такому акті має бути зазначено опис події, що трапилося і які наслідки, що саме затопило, які обсяги робіт, ушкоджень, з обов`язковим зазначенням чіткої причини затоплення. Крім того, товариство не надає послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання до будинку, в якому знаходиться квартира позивача. Такі послуги надає Житлово-комунальне підприємство "Покровське" (далі - ЖКП "Покровське", відповідач 2). Також покликався на те, що зроблену судову експертизу не можна пов`язувати із затопленням, яке сталося 30 грудня 2014 року, адже її було проведено тільки 06 березня 2018 року, тобто через 3 роки 3 місяці після затоплення.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2018 року залучено до участі в цивільній справі як співвідповідача ЖКП "Покровське".

Поданою завою про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 позовні вимоги виклав в редакції, де просив стягнути з відповідачів на свою користь 19 159 гривень матеріальної шкоди, 3 375 гривень моральної шкоди та судові витрати.

В поданому запереченні на позов представник відповідача 2 покликався на те, що відрив частини секції батареї стався внаслідок старіння металу і використання її робочого ресурсу, за технічним станом якої мав слідкувати саме власник квартир, а тому шкода завдана не з вини його довірителя.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської облатсі від 14 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТзОВ "Рівнетеплоенерго" та ЖКП "Покровське" відмовлено.

На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність, яка полягала в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та порушенні норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначав, що відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири, яка трапилась внаслідок аварії внутрішньобудинкової системи опалення у квартирі позивача. Показаннями свідків було підтверджено бездіяльність комунальних служб, в тому числі й щодо відновлення працездатності системи опалення та поточного ремонту, який був виконаний лише на 4 день після аварії. Попри наведене, звертав увагу на постанову Верховного Суду від 08 травня 2018 року, де зроблено висновок, що з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди саме останній повинен довести, що шкоду завдано не з його вини. В зазначеній постанові було задоволено вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, адже затоплення квартири призводить до негативних змін в житті.

За наведених міркувань просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ТзОВ "Рівнетеплоенерго" вважав оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому покликався на те, що претензію про затоплення квартири позивач направив товариству через 2 роки та 10 місяців після аварії. Висновок експерта був підготовлений через 3 роки і 2 місяці, де проведено лише огляд квартири. Також в матеріалах справи відсутній акт затоплення квартири. В свою чергу, відповідач 1 надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання лише до точки розподілу, місця передачі послуги від однієї особи до іншої, а відповідальності за внутрішньобудинкові мережі не несе, оскільки вони не є його власністю.

У відповіді на відзив позивач, окрім наведених ним раніше обставин, покликався на те, що складання акта затоплення квартири належить до компетенції балансоутримувачів будинку. Крім того, будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , перебуває на обслуговуванні ТзОВ "Рівнетеплоенерго", тому не можливо покладати відповідальність останнього на ЖКП "Покровське", оскільки воно відповідно до ч. 2-3 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" не є теплопостачальною організацією.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем 2 не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (ч.1, 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно з ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм Цивільного кодексу України шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

У пункті 5 постанови Пленуму "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) Верховний Суд України роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" терміни вживаються у такому значенні: аварія - пошкодження інженерних мереж, обладнання або конструктивних елементів споруд, що виникло з техногенних або природних причин, які перешкоджають їх подальшій експлуатації відповідно до технічних умов; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Згідно з п.2 ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг.

Пунктами 4, 5, 7 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець зобов`язаний надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Разом з тим, п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила утримання №76), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт. Типова форма цього акту міститься у додатку № 4 до Правил.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік): прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності: прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися із зазначенням причин.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачеві виділена в користування кімната площею 16,3 м2 у квартирі АДРЕСА_3 , що складає 4/9 частки загальної площі квартири, які знаходяться у його приватній власності.

Відповідно до відповіді ТзОВ "Рівнетеплоенерго" на клопотання позивача від 14 серпня 2017 року № 02-06/2866/2870, причиною виникнення аварії згідно відповіді ТзОВ "Рівнетеплоенерго" є механічний дефект однієї з секцій опалювального приладу, який виник через відсутність регламентних робіт в міжопалювальний період 2014 року (промивка опалювальних приладів та гідравлічне випробування внутрішньо будинкової системи опалення).

Працездатність системи опалення помешкання відповідача відновлено 03 січня 2015 року працівниками аварійно-диспечерської служби ТзОВ "Рівнетеплоенерго".

Між тим, згідно з Актом готовності до опалювального сезону (а.с. 132), складеного представником відповідача 1 в присутності представника споживача в особі ЖКП "Покровське" стверджено, що об`єкт, а саме будинок АДРЕСА_1 , до опалювального періоду підготовлений.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Аналізуючи зазначені норми матеріального та процесуального права, оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем належним чином не доведено факту спричинення шкоди протиправними діями відповідачів, як заподіювачами шкоди.

Доказів, які б підтвердили те, що відповідачі неналежно надавали послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем цетрального опалення та гарячого водопостачання до будинку, в якому знаходиться квартира позивача, матеріали справи не містять.

Позивачем не долучено до матеріалів справи акта затоплення квартири, передбаченого Правилами утримання №76, а наданий на підтвердження позовних вимог висновок експерта від 06 березня 2018 року № Е-07/18,підготовлений більше як через 3 роки після затоплення, не може вважатися належним і допустимим доказом у справі та оцінюється колегією апеляційного суду критично.

Зважаючи на час, який минув між аварією та оглядом квартири під час проведення експертного дослідження, підстави стверджувати, що пошкодження у квартирі позивача за адресою спричинені саме аварією, що сталась 30 грудня 2014 року і лише внаслідок неї, відсутні.

Вказаний висновок мав на меті визначення розміру матеріальних збитків та вартість відновлювального ремонту в квартирі станом на 2018 рік, а не встановлення причинно-наслідкового зв`язку з аварією 2014 року.

Крім того, висновок експертного дослідження не містить достовірного визначення ступеню пошкоджень кожного пункту, а надані лише фото, які не дають можливості оцінити розмір пошкоджень.

Повно і правильно встановивши обставини справи, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його позову.

Заразом, колегія суддів також вважає безпідставними вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачеві, враховуючи недоведеність підстав позову про відшкодування матеріальної шкоди.

В свою чергу твердження про недоведеність відповідачами факту того, що шкоду завдано не їхньої вини спростовуються матеріалами справами та наведеними ними доводами, зокрема у відзивах на позовну заяву та запереченнях.

Поготів, чинним законодавством проведено розподіл між поняттями "внутрішньобудинкові" та "внутрішньоквартирні" системи гарячого, холодного водопостачання та централізованого опалення.

Відповідно до п. 13 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869, внутрішньобудинковою системою гарячого, холодного водопостачання та централізованого опалення є система від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або (у разі її відсутності) трійника (врізки) включно, що знаходиться у квартирі споживача (житлового приміщення у гуртожитку), нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. №630 точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві з централізованого опалення є, зокрема, відгалуження від стояків у межах квартири.

Таким чином на переконання колегії суддів відповідачі відповідальності за затоплення квартири позивача внаслідок відриву частини 8 секції батареї нести не можуть, оскільки така несправність сталася після точки розподілу комунальних послуг.

Заразом апеляційним судом відхиляються покликання автора апеляційної скарги на постанову Верховного Суду від 08 травня 2018 року у цивільній справі №638/9035/16-ц, оскільки обставини, спірні відносини та учасники цих відносин різняться.

Інші доводи апеляційної скарги на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди позивача з ним, що спростовується встановленими обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58,).

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Спонукання для перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 травня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 16 год. 35 хв. 20.08.2019

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук