Головуючий у 1-й інстанції Писанець Н.В.
Доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів Гаврилової Г.Л., Ткаченко Т.Б.,

секретар Тулянкіна М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 15 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення суми орендної плати,

В С Т А Н О В И В :

04.06. 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому вказував, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку він є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Рибинської сільської ради Волноваського району Донецької області площею 1,610 га. Земельна ділянка ним до 22 грудня 2030 року передана в оренду ОСОБА_1 на підставі договору оренди земельної ділянки № б/н, укладеного 28 липня 2015 року, зареєстрованого 25 грудня 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Волноваського районного управління юстиції Донецької області.

Відповідно до п. 4.1 Договору оренди землі відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати не менше 3% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки з урахуванням індексації, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, не пізніше 31 грудня кожного року. На дату укладання договору розмір орендної плати складав 1727,18 грн. Відповідно до п.4.2 Договору, встановлено обчислення орендної плати з врахуванням щорічного коефіцієнта зміни нормативної грошової оцінки, затвердженого у відповідності з нормами діючого законодавства. Відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою: в 2016 році нарахував та повинен був сплатити 2500,00 грн., а сплатив 2100,00 грн. - недоплата складає 400 грн. В 2017 році - нарахував та повинен був сплатити 3200,00 грн., а сплатив 381,00 грн. - недоплата складає 2819,00 грн.. Ніяких послуг в рахунок орендної плати за 2016 -2017 роки позивач від відповідача не отримував. На неодноразові звернення до відповідача про здійснення повного розрахунку за договором оренди останній відповідав відмовою, пояснюючи несплату ним орендної плати за 2017 рік самостійним стягненням на його користь з позивача суми боргу за судовим рішенням, а заборгованість за 2016 рік взагалі ніяк не пояснював. У зв`язку із несвоєчасною сплатою орендної плати, виникла заборгованість на загальну суму 3219,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. З цих же підстав позивач вважає, що порушені умови договору оренди, у зв`язку із чим договір підлягає розірванню.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_2 підтвердив факт оплати частини суми заборгованості з орендної плати за 2017 рік у розмірі 2818,98 грн. відповідачем ОСОБА_1 після відкриття судового провадження у справі за даним спором. Позивач уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути на його користь з відповідача 400 грн. у рахунок заборгованості зі сплати орендної плати за 2016 рік , розірвати договір оренди землі від 28 липня 2015 року, зобов`язати відповідача звільнити та повернути йому земельну ділянку.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 15 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення суми орендної плати задоволено: вирішено розірвати договір оренди землі від 28 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зобов`язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 земельну ділянку, яка знаходиться на території Рибинської сільської ради Волноваського району Донецької області, площею 1,610 га, кадастровий номер :01:000:1261 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по сплаті орендної плати за 2016 рік в сумі 400,00 (чотириста) гривень, у відшкодування судових витрат 704,80 грн..

Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю.

Доводи апеляційної скарги вмотивовані тим, що згідно п.4.3 Договору оренди землі від 28 липня 2015 року, встановлено, що орендна плата вноситься до 31 грудня щорічно. Орендну плату за 2016 рік відповідач виплатив повністю, і навіть в більшому розмірі, оскільки нарахував орендну плату в сумі 2072,88 грн., але фактично виплатив 2100 грн., про позивач в картці обліку видачі орендної плати власноручно поставив свій підпис.

Вказує, що позивач не надав суду доказів щодо грошової оцінки його земельної ділянки і законних розрахунків, обчислень орендної плати на підтвердження його вимог, а в судовому рішенні вказано про те, що він нібито недоплатив за оренду землі без будь-якої мотивації.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що апеляційна скарга зводиться до незгоди з висновками суду, які є немотивованими, некоректними, підстав для скасування рішення не містить.

Відповідач в апеляційній скарзі не зазначає нових обставин, які він би просив встановити, не зазначає доказів, які б він просив дослідити та оцінити, та не зазначає заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції. Факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є самостійною та достатньою підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, а тому той факт, що відповідач сплатив суму заборгованості з орендної плати (за 2017 рік) не має правового значення для вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явися, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 , заперечення проти апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Хачхарджи Є.І., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справі, що 28.07.2015 року ОСОБА_2 як орендодавець надав, а ОСОБА_1 як орендар прийняв в строкове платне володіння і користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Рибинської сільської ради Волноваського району Донецької області. Пунктом 2.1 Договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка площею 1,610 га., кадастровий номер земельної ділянки : :01: :000:1261 .

Договір укладено на термін 15 років ( п.3.1 Договору).

Згідно з п.4.1 Договору, за кожен рік використання землі Орендар виплачує орендну плату у грошовій формі у розмірі, що становить 1727,18 грн. Сплачується орендна плата один раз на рік не пізніше 31 грудня.

Орендодавець має права вимагати від Орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням, своєчасної виплати орендної плати ( п.9.1 Договору).

Згідно з п.9.4 Договору Орендар зобов`язаний у відповідності з п. 4.1. та 4.2 цього Договору своєчасно сплачувати орендну плату.

За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору ( п.13.1 Договору).

Згідно з актом приймання передачі земельної ділянки від 28.07.2015 року, ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняв в оренду вищевказану земельну ділянку.

Згідно з ч.1 ст. 32 Закону «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Звертаючись до суду, позивача вказував, що відповідач порушує умови договору оренди земельної ділянки, що виражається в несвоєчасній сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою, систематично недоплачує орендну плату в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Умовами п.4.1 договору оренди встановлено, що за кожен рік використання землі Орендар виплачує орендну плату у грошовій формі у розмірі, що становить 1727,18 грн. Пунктом 2.2 договору обумовлено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з врахуванням щорічного коефіцієнта зміни нормативної грошової оцінки, затвердженого у відповідності з нормами діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, з позовної заяви неможливо встановити, який розмір орендної плати за 2016 рік відповідає умовам договору. Позивач визначив, що відповідач повинен йому суму оренди за 2016 рік в розмірі 2500 грн, але на яких даних грунтується таке обчислення суми оренди, в позові не зазначено.

Згідно з Листом Державної фіскальної служби України від 19.01.2016 року №165/7/99-99-17-04-02-16 «Про зміни до Податкового кодексу України та індексацію нормативної грошової оцінки земель», значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів) за 2015 рік становить 1,2, а для земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення становить 1,433.

Таким чином, розмір орендної плати за земельну ділянку позивача за 2016 рік складає 2072 (1727,18 грн х 1.2 ) грн.. А з матеріалів справи вбачається, і це не оспорював позивача, що відповідач виплатив йому за 2016 рік орендну плату в сумі 2100 грн. Отже, заборгованості за 2016 рік по оренді не існує.

В апеляційному суді представник позивача не надав законного обгрунтування розміру оренди , визначеному позивачем в сумі 2500 грн за 2016 рік. Пояснив, що іншим орендодавцям відповідач сплатив саме таку суму, тому позивач очкував отримати 2500 грн, а не 2100 грн від оренди.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не доплатив позивачу за оренду землі в 2017 році суму, і так заборгованість він погасив тільки після звернення до суду з даним позовом. Такі обставини знайшли своє підтвердження й під час перегляду справи апеляційним судом .

Разом з тим, задовольняючи позов, суд не врахував безпідставність тверджень позивача про наявність заборгованості по орендній платі за 2016 рік, зробив помилковий висновок про систематичність несплата орендної плати, в той час, як позивач належно довів тільки один факт порушення відповідачем умов договору щодо оплати оренди.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про безпідставність пзовних вимог ОСОБА_2 про розірвання договору оренди, повернення землі, стягнення суми заборгованості за 2016 рік в сумі 400 грн., і вважає необхідним скасувати оскаржене рішення і ухвалити нове про відмову в позові.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 704,80 грн (а.с. 1). Разом з тим, позивачем було заявлено дві вимоги - майнового і немайнового характеру, тому у зв`язку із відмовою в усіх його позовних вимогах він має ще доплатити на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн за розгляд справи в суді першої інстанції.

За подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 2114,40 грн (а.с. 178).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений за апеляційне оскарження рішення судовий збір у розмірі 2114,40 грн..

Згідно з статтею 138 ЦПК України витрати, пов`язані з явкою до суду несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Колегією суддів перевірено матеріали справи - протоколи судових засідань, що відображають явку сторін до суду. І з урахуванням кількості затраченого часу, пов`язаного з явкою до суду позивача та його представника, виходячи з розмірів мінімальної заробітної плати встановлених Законами України «Про Державний бюджет України» на 2018,2019 роки, протягом яких розглядалася справа, колегія суддів вважає можливим стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з явкою до суду, в тому числі апеляційної інстанції, в розмірі 181,19 грн і на користь представника відповідача - ОСОБА_3 - 124,64 грн..

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 15 травня 2019 року скасувати повністю.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі від 28.07.2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про зобов`язання ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 земельну ділянку, яка знаходиться на території Рибинської сільської ради Волноваського району Донецької області, площею 1,610 га, кадастровий номер :01:000:1261 , про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по сплаті орендної плати за 2016 рік в сумі 400,00 гривень - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн.80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять ) грн.40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з явкою до суду в розмірі 181 ( сто вісімдесят одна ) грн. 19 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 витрати, пов`язані з явкою до суду в розмірі 124 ( сто двадцять чотирі ) грн. 64 коп..

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 23 серпня 2019 року.

Головуючий: Є.Є. Мальцева

Судді Г.Л. Гаврилова

Т.Б. Ткаченко