Справа № 205/4404/18
Провадження № 2/206/161/19
22 серпня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря судового засідання СтахівО.О.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,
І. Стислий виклад позиції позивача.
Позивач та відповідач від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю ОСОБА_1 Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2005 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. З вересня 2011 року дитина пішла до школи, у зв`язку із чим були збільшені витрати на забезпечення дитини всім необхідним. З жовтня 2015 у дитини почалися проблеми зі здоров`ям, на лікарські засоби позивач щомісяця витрачає близько 650 грн. Також дитина відвідує з 2016 року хореографічний колектив брейк-дансу. Позивач декілька років одноособово купує дитині все необхідне. Позивач зазначила, що стягувані аліменти ніяк не забезпечують необхідний та достатній рівень для гармонійного розвитку дитини та є меншими від 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В зв`язку із чим позивач просила суд змінити розмір аліментів визначений за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2005 року по справі № 2-1794/05р., а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/3 частки щомісячно на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
22.06.2018 на адресу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська суду надійшла дана позовна заява.
20.09.2018 ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська справу було передано на розгляд Самарського районного суду м. Дніпропетровська.
08.11.2018 справу прийнято до розгляду та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
07.12.2018 ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було оголошено розшук відповідача та зупинено провадження по справі.
02.08.2019 за заявою відповідача провадження по справі було поновлено та призначено судове засідання.
У судові засідання призначені 07.12.2018 та 22.08.2019 відповідач, повідомлений про дату та час судового засідання, не з`явився, в зв`язку із чим, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК Країни, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Під час розгляду справи судом заслухано пояснення позивача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
22.08.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_3 , відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13.10.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с. 6, 35).
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2005 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с. 9, 38).

24.07.2007 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу видного відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 8, 37).

Згідно копії довідки виданої 08.05.2018 виконавчим комітетом Покровської селищної ради позивач разом із сином ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7, 36).

Відповідно до копій виписного епікризу, виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 3660 та виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 3687, ОСОБА_3 поставлено відповідний діагноз та призначено необхідне лікування (а.с. 10-13, 39-42).

На підтвердження витрат на лікарські засоби та інших витрат необхідних для гармонійного розвитку дитини позивачем долучено копії квитанцій (а.с. 14-17, 19-23, 43-45, 48-51, 52, 63-65).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Отже, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись.

В той же час, слід звернути увагу, що прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів», яким було внесено зміни до ст. 182 СК України в частині збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих аліментів з 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50 відсотків.

Такого висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові у справі № 581/638/17-ц, провадження № 61-11279св18.

Таким чином, суд погоджується з позицією позивача в частині зміни мінімального розміру стягуваних з відповідача аліментів, а саме визначення мінімального розміру стягуваних аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку замість 30 відсотків.

Окрім цього, судом враховуються обставини зазначені у матеріалах справи, щодо погіршення здоров`я дитини, а також до зміни матеріального стану позивача, у зв`язку з необхідністю витрат на проживання, навчання та лікування дитини.

Відтак, суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині зміни розміру частки аліментів, стягуваних з нього на користь відповідача, враховуючи наявність захворювання у дитини та зміну матеріального стану позивача, також має бути задоволена, а частка заробітку (доходу) позивача, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину має бути збільшена з 1/4 до 1/3 частини.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, таким чином, початок стягнення аліментів у зміненому розмірі має здійснюватись з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 182, 183, 192 СК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, 280-283, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - задовольнити повністю.

Змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2005 із ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 )на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з єдиної частки у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на єдину частку у розмірі 1/3 від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Стягнення аліментів у зміненому розмірі здійснювати з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасувати розшук відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , оголошений ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складання до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 27.08.2019.

Головуючий суддя: К.С. Маштак