Постанова
Іменем України

20 серпня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/8002/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мазурик О.Ф.,

суддів Кравець В.А., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Святошинського районного суду м. Києва

в складі судді Пятничук І.В.

від 12 лютого 2019 року

у справі №759/12521/18 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Міністерства оборони України, Київського міського військового комісаріату,

треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації,

про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду позовом, в якому просила встановити факт проживання її з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сімєю як жінки та чоловіка без шлюбу у період з ІНФОРМАЦІЯ_2 і до дня смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за нею право, передбачене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_6 .

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 06.02.2015 до 26.11.2017 вона проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання народилася донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер.

Вказувала, що ОСОБА_6 був майором, учасником антитерористичної операції з 24.07.2017, і метою встановлення факту проживання однією сім`єю є отримання статусу члена сім`ї загиблого та отримання грошової допомоги, яка передбачена ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, у період з 06.02.2015 і до дня смерті ОСОБА_6 .

В частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права, передбаченого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного зясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, з урахуванням доповнень до апеляційної скарги від 11.05.2019, вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вели спільне господарство, вирішували сумісні побутові питання та виховували доньку.

Судом безпідставно взято до уваги надані позивачкою докази, а саме виписку з АТ КБ «ПриватБанк» від 09.08.2018 по картковому рахунку ОСОБА_3 , Акт ЖЕКу від 20.12.2017 та спільні з ОСОБА_6 фотографії, оскільки такі докази є належними, та не підтверджують факт спільного проживання та ведення спільного господарства. Натомість, судом не взято до уваги докази, долучені відповідачем до заперечень на позовну заяву.

Вказував, що допитані судом свідки з боку позивача не підтвердили своїми показами ознак сімї між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у розумінні ст. 3 Сімейного кодексу України.

Також вказував, що ОСОБА_3 , посилаючись на те, що вона разом з ОСОБА_6 вела спільне господарство, називала останнього своїм чоловіком, а його матір ОСОБА_4 членом своєї сім`ї, та при цьому будучим суб`єктом декларування, у своїй декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового плану за 2017 рік у відповідній графі не зазначила, а ні ОСОБА_6 , як чоловіка, а ні ОСОБА_4 , як члена сім`ї. Декларація ОСОБА_3 про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового плану за 2018 рік відсутня.

Крім того, як на підставу скасування рішення суду вказував, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального закону не розглянув клопотання ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без руху.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.02.2019 про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_3 подала відзив, в якому посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення без змін.

Позивачка та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити без задоволення, а рішення без змін.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він підтримав апеляційну скаргу та просив розглядати справу за його відсутності та відсутності відповідача ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_5 , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила.

Відповідачі: Міністерство оборони України, Київський міський військовий комісаріат та треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності осіб, які не зявилися в судове засідання, та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення в частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цих позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

За приписами статті 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно зі статтею 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Також, про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99,в якому зокрема зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і тому подібне.

Аналіз зазначених положень законодавства свідчить, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідна сукупність таких ознак як спільне проживання, пов`язаність побутом і наявність взаємних прав і обов`язків.

Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сімї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Відповідно до п. 1 п. 2 ст. 16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 вказувала на те, що у вересні 2013 року вона зарахована слухачем до Української військово-медичної академії на факультет підготовки військових лікарів за спеціальністю лікувальна справа, а в серпні 2014 року була задіяна у польових зборах абітурієнтів академії, під час яких і познайомилася зі своїм майбутнім чоловіком ОСОБА_6 , який на той час був начальником курсу факультету підготовки військових лікарів. Зазначила, що спочатку вони підтримували дружні стосунки та пізніше між ними виникли глибокі почуття. 06.02.2015 вона переїхала проживати до квартири АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_6 та його мати ОСОБА_4 . Саме з цього часу вони з ОСОБА_6 почала проживати однією сім`єю, підтримували шлюбно-сімейні стосунки, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, здійснювали спільні покупки, разом відпочивали та проводили відпустки, оскільки відчували один до одного почуття любові та поваги.

В жовтні 2015 року, коли вони дізналися, що в них народиться дитина ОСОБА_6 дуже радів та чекав народження дитини. Після народження доньки ОСОБА_6 був щасливий, піклувався про них. За весь період спільного життя (з 06.02.2015 по 26.11.2017) вони з ОСОБА_6 мали взаємні права та обовязки один до одного, жили в повній гармонії, між ними е виникало конфліктів та непорозумінь. Після смерті ОСОБА_6 вона з донькою залишилася проживати з разом з його матірю в квартирі АДРЕСА_1 .

Також, вказувала, що оскільки захворювання та причина смерті ОСОБА_6 пов`язані із захистом Батьківщини, члени його сім`ї мають право на отримання ряду соціальних пільг та гарантій, встановлених державою, в тому числі на отримання одноразово грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого учасника АТО та отримання статусу члена сім`ї загиблого. Метою встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 є отримання статусу члена сім`ї загиблого та отримання грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_3 та ОСОБА_6 народилася донька ОСОБА_7 , про що 07.06.2016 Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис №1496 та видано свідоцтво про народження ОСОБА_9 серії НОМЕР_1 . У свідоцтві про народження батьком дитини вказано ОСОБА_6 . Місце проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Наказом Першого заступника керівника антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про залучення до проведення антитерористичної операції сил та засобів Збройних Сил України» №130 від 21.10.2016 майора ОСОБА_6 залучено до проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, відряджено в район її проведення з підпорядкуванням керівнику оперативно-тактичного угрупування «Луганськ» з 24.10.2016.

Наказом Першого заступника керівника антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про залучення до проведення антитерористичної операції сил та засобів Збройних Сил України» №3дск від 09.01.2017 ОСОБА_6 відкликано з району проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях до місця постійної дислокації та виведено з підпорядкування керівника антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях з 25.01.2017.

У період з 24.10.2016 по 25.01.2017 ОСОБА_6 брав участь у проведенні антитерористичної операції у складі сил та засобів оперативно-тактичного угрупування «Луганськ» на території Донецької та Луганської областей. Після повернення з території проведення АТО ОСОБА_6 отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується довідкою Української військово-медичної академії вих. №59 від 31.01.2017 та посвідченням НОМЕР_2 , виданим 14.02.2017 Департаментом кадрової політики Міністерства оборони України.

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 , мав проблеми зі здоровям. У зв`язку з необхідністю покращення здоров`я ОСОБА_6 начальнику НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» від начальника медичної служби полковника м/с Свічки О.С. була подана заява №279 від 17.07.2017 з клопотанням виділити путівку у військовий санаторій «Трускавецький» для учасника АТО майора ОСОБА_6 та його дитині і старшому лейтенанту м/с ОСОБА_3 з 24.07.2017.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Відповідно до акту про результати проведення службового розслідування від 29.11.2017 зроблено висновок про те, що смерть майора ОСОБА_6 сталася внаслідок хронічної хвороби серця.

Згідно витягу з Протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії №3030 від 30.11.2017 по встановленню причинного зв`язку захворювань, захворювання майора ОСОБА_6 «хронічна ішемічна хвороба серця», що стало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Захворювання та причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини. У супровідному листі до даного витягу вказано імя ОСОБА_3 , як дружини померлого ОСОБА_6 , та адреса їх спільного місця проживання: АДРЕСА_2 .

Як встановлено судом першої інстанції, факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 підтверджується випискою по картковому рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» від 09.08.2018, з якої вбачається, що ОСОБА_6 надсилав позивачці грошові кошти, в тому числі і перебуваючи на території АТО; Актом від 20.12.2017, спільними фотокартками ОСОБА_6 та позивачки разом з їхньою донькою, зробленими в різний період часу.

Судом також взято до уваги покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які загалом повідомили суду, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 проживали разом.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, вирішували побутові питання та разом виховували доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги надані позивачкою неналежні докази факту проживання однією сім`єю, відхиляються колегією суддів, оскільки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд першої інстанції у відповідності до вимог ч. 2, ч. 3 ст. 89 ЦПК України оцінив належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу у справі, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд мотивував врахування кожного доказу.

Натомість, відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_3 та наданих останньою доказів на обґрунтування своїх доводів, відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України не надав до суду належних доказів на спростування доводів позивачки.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не взято до уваги надані відповідачем докази, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_15 подавав до суду першої інстанції лише відзив на позовну заяву, клопотання про виклик свідків, які допитані судом першої інстанції, викладені у письмовому вигляд виступ у судових дебатах. Будь-яких доказів, як зазначає скаржник, на підтвердження своїх доводів до суду першої інстанції не надавав та клопотань про їх витребування не заявляв.

Доводи скаржника про те, що ОСОБА_3 є суб`єктом декларування і в своїй декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового плану за 2017 рік у відповідній графі не зазначила, а ні ОСОБА_6 , як чоловіка, а ні ОСОБА_4 , як члена сім`ї, з якими, як вона вказує проживала на той період, не спростовують висновків суду першої інстанції про факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 однією сім`єю, а тому відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до офіційних методичних рекомендацій заповнення декларацій, що містяться на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції в мережі Інтернет, якщо член сім`ї декларанта помер до останнього дня звітного періоду (до 31 грудня), інформація про нього не відображається в декларації.

Як зазначалось вище, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до останнього дня звітного періоду, а тому ОСОБА_3 у відповідності до вимог діючого на той час антикорупційного законодавства не зазначала в своїй декларації ОСОБА_6 , як чоловіка (члена сімї). Не зазначення ОСОБА_3 в декларації матері ОСОБА_6 ОСОБА_4 не свідчить про те, що позивачка не проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю.

Щодо не зазначення ОСОБА_6 в своїй декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового плану ОСОБА_3 , як особи, з якою проживає, то дана обставина теж не спростовую висновку суду про факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 однією сім`єю, оскільки як вбачається з декларації ОСОБА_6 останній не зазначав в декларації і свою матір, з якою проживав в одній квартирі та вів спільний побут, та не зазначав свою доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за місцем проживання ОСОБА_6 .

З огляду на викладене, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи скаржника про те, що позивачка та ОСОБА_6 не були сім`єю в розумінні ст. 3 СК України, оскільки суд першої інстанції, оцінивши подані сторонами докази у сукупності та взаємному зв`язку, правильно встановив, що позивач і ОСОБА_6 з 06.02.2015 року проживали однією сім`єю без шлюбу, оскільки жили разом, були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки, виховували спільну доньку.
Встановивши вищенаведені обставини, суд правильно застосував до спірних правовідносин положення ст. 315 ЦПК України у взаємозв`язку зі ст. 3 СК України та обґрунтовано встановив факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 однією сім`єю без шлюбу з 06.02.2015 року до дня смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Доводи скаржника про те, що суд в порушення норм процесуального закону не розглянув клопотання ОСОБА_1 щодо залишення позовної заяви без руху не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

В цілому доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого ним судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги про встановлення проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

О.І. Шкоріна