Постанова

Іменем України

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 750/7055/17

провадження № 61-25618св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Шитченко Н. В., Висоцької Н. В., Мамонової О. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» (далі - ПАТ «Облтеплокомуненерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за надані послуги з опалення місць загального користування в будинку АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2012 року по 31 березня 2017 року у розмірі 4 209, 15 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідачі проживають та зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , яка в установленому порядку від`єднана від систем центрального опалення та в ній встановлено індивідуальне (автономне) опалення. При цьому відповідачі зобов`язані оплачувати надані послуги з централізованого опалення місць загального користування у цьому багатоквартирному будинку.

Відповідачі у період з 01 жовтня 2012 року по 31 березня 2017 року не здійснили оплату за надані послуги з опалення місць загального користування у будинку, у зв`язку з цим утворилася заборгованість у розмірі 4 209, 15 грн, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 11 вересня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Облтеплокомуненерго» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутні правові підстави вимагати від відповідачів здійснення оплати за послуги, надання яких не врегульовано в установленому законом способом шляхом укладення цивільно-правової угоди. Позивачем не надано доказів того, що в період з 01 жовтня 2012 року по 31 березня 2017 року ним фактично надані послуги з опалення під'їзду АДРЕСА_3 . Надання позивачем послуг з опалення місць загального користування без укладення відповідних договорів із споживачем прямо забороняється статтею 10 Закону України «Про природні монополії».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2017 року рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 11 вересня 2017 року скасовано та ухвалене нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Облтеплокомуненерго» 4 209, 15 грн заборгованості за надані послуги з централізованого опалення місць загального користування за період з 01 жовтня 2012 року по 31 березня 2017 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що оскільки квартира відповідачів розташована у багатоквартирному житловому будинку, вони зобов`язані нести витрати на утримання місць загального користування у ньому нарівні з власниками інших квартир у цьому будинку, оскільки такий обов`язок передбачено статтями 319, 382 ЦК України, а також пунктом 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Оплата здійснюється за фактично отримані послуги.

Разом з тим, відповідачі не укладали з позивачем жодних договорів, доданий до позовної заяви розрахунок боргу не є належним доказом надання позивачем послуг.

Розрахунок заборгованості за надані послуги з централізованого опалення місць загального користування є необґрунтованим та безпідставним, розмір заборгованості в чотири рази перевищує затверджену Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг вартість оплати централізованого опалення.

У порушення Закону України «Про природні монополії» позивач нав`язує відповідачам надання послуг з централізованого теплопостачання, від отримання яких відповідачі відмовилися в 2001 році.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано її матеріали з Деснянського районного суду міста Чернігова та зупинено виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 травня 2018 року справу № 750/7055/17 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

ПАТ «Облтеплокомуненерго» заперечення на касаційну скаргу не подано.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 .

Вказана квартира обладнана автономною системою опалення, що підтверджується актом від 18 вересня 2001 року, який був складений на виконання замовлення № 63-01 щодо відключення системи опалення вищезазначеної квартири від загальнобудинкової системи опалення житлового будинку.

ПАТ «Облтеплокомуненерго» є постачальником теплової енергії до будинку АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що відповідачі не здійснюють оплату за опалення місць загального користування - під`їзду АДРЕСА_1 , позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за надані послуги за період з 01 жовтня 2012 року по 31 березня 2017 року у розмірі 4 209, 15 грн.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила).

Відповідно пункту 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користуванняу багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами на момент виникнення спірних правовідносин визначався Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 (далі Методика).

Встановлено, що ПАТ «Облтеплокомуненерго», здійснюючи розрахунок за надані послуги з централізованого опалення місць загального користування за період з 01 жовтня 2012 року по 31 березня 2017 року, діяло у відповідності до вимог пунктів 2.2.1, 2.2.2 Методики.

Відповідачами іншого розрахунку заборгованості на спростування наданого позивачем розрахунку не надано, вони до теплопостачальної організації із заявами про здійснення перерахунку заборгованості не зверталися.

Встановивши, що відповідачі фактично отримують послуги з опалення місць загального користування, однак не здійснюють їх оплату належним чином, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає передбачений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про відсутність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого опалення місць загального користування у зв`язку з неукладенням з ними договору про надання зазначених послуг.

Інші аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук