Постанова

Іменем України

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 242/1290/17

провадження № 61-31517св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області на рішення Апеляційного суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Папоян В. В., Біляєвої О. М., Кішкіної І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2017 року Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області (далі - УСЗН Селидівської міської ради Донецької області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення зайве сплачених коштів щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі заяви ОСОБА_1 управління призначило грошову допомогу на період з 27 листопада 2015 року до 16 травня 2016 року та на період з 18 травня 2016 року до 16 листопада 2016 року у розмірі 884 грн щомісячно. Загальна сума сплаченої грошової допомоги за вказаний період ставить 8 929,36 грн. Проте, в ході перевірки було виявлено, що при зверненні із заявою про призначення грошової допомоги відповідач надав недостовірні відомості та приховав факт володіння житловим приміщенням на території України, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки були відсутні підстави для виплати відповідачу грошової допомоги та у добровільному порядку він відмовляється повернути зайве сплачені грошові кошти у сумі 8 929,36 грн, УСЗН Селидівської міської ради Донецької області звернулося із вказаним позовом до суду.

На підставі викладеного УСЗН Селидівської міської ради Донецької області просило стягнути з ОСОБА_1 суму щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 8 929,36 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 серпня 2017 року (у складі судді Ткачова О. М.) позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь УСЗН Селидівської міської ради Донецької області суму щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 8 929,36 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при зверненні із заявою про надання грошової допомоги відповідач приховав факт володіння житловим приміщенням на території України.

Оскільки Відповідно до пункту 11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505, суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються на вимогу уповноваженого органу, тому місцевий суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення у справі, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційний суд виходив із недоведеності факту подачі відповідачем документів з недостовірними відомостями про відсутність у нього у власності житлового приміщення, розташованого у регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Призначена матеріальна допомога сплачувалась ОСОБА_1 правомірно, оскільки житло, яке має у власності відповідач, розташоване на території, на якій здійснювалась антитерористична операція. Судом не встановлено недобросовісності з боку відповідача під час подання заяви на виплату допомоги.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У листопаді 2017 року УСЗН Селидівської міської ради Донецької області подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 жовтня 2014 року № 1085-р (у редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 травня 2015 року № 428), м. Селидове Донецької області не входило до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Оскільки відповідач має у власності житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , яке розташоване на підконтрольній Україні території, він не мав права на отримання грошової допомоги.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу УСЗН Селидівської міської ради Донецької області без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 червня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду у складі колегії суддів Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 27 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до УСЗН Селидівської міської ради Донецької області за призначенням адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Рішеннями начальника УСЗН Селидівської міської ради Донецької області ОСОБА_1 призначена допомога переміщеним особам на проживання з 27 листопада 2015 року до 16 травня 2016 року та на період з 18 травня 2016 року до 16 листопада 2016 року у розмірі 884 грн щомісячно.

Згідно з довідкою від 19 вересня 2016 року ОСОБА_1 за вказані періоди нараховано щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у розмірі 8 929,36 грн.

У ході проведення перевірки УСЗН Селидівської міської ради Донецької області встановлено, що ОСОБА_1 має на праві власності житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на підконтрольній Україні території.

Рішенням начальника УСЗН Селидівської міської ради Донецької області від 20 вересня 2016 року вирішено утримати з ОСОБА_1 отримані кошти грошової допомоги за період з 27 листопада 2015 року до 30 вересня 2016 року у розмірі 100%.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Надання державної допомоги внутрішньо переміщеним особам урегульовано Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 (далі - Порядок № 505).

Питання щодо повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до пункту 11 Порядку № 505, згідно з яким, уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Апеляційним судом встановлено, що позивачем не доведено факт наявності

права власності відповідача на житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Не заперечує цей висновок суду і позивач у своїй касаційній скарзі, зазначаючи, що ОСОБА_1 має на праві приватної власності житло, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Доводи касаційної скарги УСЗН Селидівської міської ради Донецької області про те, що відповідач має у власності житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , яке розташоване на підконтрольній території України, а тому він не мав права на отримання грошової допомоги, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 21 вересня 2016 року, ОСОБА_1 дійсно має у власності житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, за заповітом, від 16 травня 2013 року, виданим приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Шарафєєвою І. В.

Із заяви ОСОБА_1 від 27 листопада 2015 року до УСЗН Селидівської міської ради Донецької області про призначення адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, вбачається, що відповідачем зазначено фактичне місце проживання (перебування), саме: АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 5 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінету Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

30 жовтня 2014 року розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого м. Селидове Донецької області включено до вказаного переліку.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого м. Селидове Донецької області також включено до вказаного переліку.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6 Порядку № 505, у редакції, що діяла до 02 червня 2017 року, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Отже, м. Селидове Донецької області, на території якого розташоване належне відповідачу житло, включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, тому відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 надмірно виплачених грошових коштів, оскільки адресна матеріальна допомога нараховувалась відповідачу як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до вимог чинного законодавства.

При таких обставинах апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, оцінивши належним чином подані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку, що призначення та виплата державної соціальної допомоги здійснювались позивачем добровільно, а її виплаті не передували недобросовісні дії відповідача. Тому відсутні підстави для стягнення надміру сплачених сум допомоги.

Інші доводи касаційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило