ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/1127/19

Головуючий у першій інстанції Волошина Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1462/19

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Харечко Л.К.,

за участю секретаря Кривопиші Я.О.,

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

на заочне рішення Менського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2019 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 16 вересня 2019 року, м. Мена,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 р. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягти з останньої заборгованість у загальній сумі 119824 грн 65 коп., з яких заборгованість за кредитом - в сумі 3796 грн 57 коп., по процентах за користування кредитом з 21.03.2013 по 30.05.2018 - 116028 грн 08 коп., а також 1921 грн 00 коп. на відшкодування судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що вказану заборгованість станом на 31.05.2018 АТ КБ «ПриватБанк» нараховано внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за укладеним ними кредитним договором без номера від 21.03.2013, згідно з яким вона отримала кредит у розмірі 3800 грн 00 коп. під 30,00% річних у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 3796 грн 57 коп. та відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 60 грн 90 коп. Ухвалюючи це рішення, суд І інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 фактично отримано та використано 3796 грн 57 коп., а решта позовних вимог не підтверджена належними і допустимими доказами.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати вказане рішення в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити рішення, яким їх задовольнити. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

- підписавши 21.03.2013 анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ОСОБА_1 приєдналася до них. Крім того, ОСОБА_1 частково виконувала умови укладеного сторонами кредитного договору. Тому відсутність підпису останньої в Тарифах і Умовах та Правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що вона з ними не ознайомлена, не свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами та про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості за процентами за користування кредитом;

- відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», надання безпроцентних кредитів забороняється, а згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позову;

- правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, до вирішення справи не може бути застосована, так як вона висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін - коли відповідачем заперечувалися умови договору, які потребують погодження сторонами у належний спосіб;

- відповідач не довела, що під час укладення сторонами кредитного договору діяли інші, ніж приєднані до справи, Тарифи і Умови та Правила надання банківських послуг, відповідач не заперечувала факт ознайомлення з ними і не спростувала ні факту наявності кредитної заборгованості, ні її розміру.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню.

Так, у справі встановлено наступне.

21.03.2013 ОСОБА_1 подала до ПАТ КБ «ПриватБанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, у якій вона просила видати їй кредитну картку «Універсальна». У цій заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, що ОСОБА_1 ознайомилася з цими Умовами та Правилами до його укладення і згодна з його умовами. В той же час у цій заяві не зазначені ні розмір процентної ставки, під яку надається кредит, ні розмір комісії, ні послуги, за які її має бути сплачено. Крім того, у заяві не встановлено відповідальності ОСОБА_1 у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення укладеного сторонами договору (копія цієї анкети-заяви на арк. 7).

Витяги з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт, що затверджені наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.03.2010 № СП-2010-256, не містять підпису ОСОБА_1 (копії цих витягів на арк. 9-32, 8).

ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджено витягом з статуту цього товариства (арк. 38-39).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 31.05.2019 ОСОБА_1 має перед АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 288531 грн 94 коп., з яких заборгованість за кредитом - в сумі 3796 грн 57 коп., по процентах за користування кредитом - 279088 грн 37 коп., в тому числі 116028 грн 08 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 21.03.2013 по 30.05.2018, пеня та комісія - 5647 грн 00 коп.

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

Згідно з ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Пункт 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент виникнення і тривання спірних правовідносин, приписує, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема про тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, і орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

На порушення наведених норм права сторонами в письмовій формі не визначено орієнтовну сукупну вартість кредиту в процентному значенні та грошовому виразі.

Надані позивачем Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані ОСОБА_1 і відсутні дані про їх визнання останньою. Крім того, ці Тарифи, Умови та Правила прямо не передбачені в анкеті-заяві ОСОБА_1 , яка безпосередньо підписана нею. Така правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17).

З викладеного випливає, що відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом у вказаній у позовній заяві сумі. Отож оскаржуване рішення є законним.

Доводи апеляційної скарги судом відкидаються з наведених вище мотивів і виходячи з такого:

- посилання на те, що правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, для вирішення цієї справи не може бути застосована, є хибним, так як воно суперечить змістові згаданої постанови;

- у мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 роз`яснено, що з огляду на приписи частини 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору; особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності й розумності. Виходячи з наведеного є юридично неспроможним посилання позивача на те, що відповідач не довела, що під час укладення сторонами кредитного договору діяли інші, ніж приєднані до справи, Тарифи і Умови та Правила надання банківських послуг, що відповідач не заперечувала факт ознайомлення з ними і не спростувала ні факту наявності кредитної заборгованості, ні її розміру.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня її складення.

Головуючий: Судді: