Провадження № 2/686/5167/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О. В. при секретарі Колісник Л.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представників відповідачів: Параскевича О.Г.,

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів прокуратури та досудового розслідування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Хмельницької області, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів прокуратури та досудового розслідування та просить стягнути солідарно з відповідачів: прокуратури Хмельницької області та Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на його користь 50000 гривень моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю прокуратури Хмельницької області та Шепетівської місцевої прокуратури, Головним управлінням Національної поліції та його територіальними органами Шепетівським та Славутським відділеннями Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, в ході контролю за досудовим розслідуванням, процесуального керівництва та досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000044 від 26.11.2012, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у тому числі 25000 гривень моральної шкоди з Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області.

На обґрунтування своїх вимог він вказав, що вже більше семи років органами Шепетівської та Славутської поліції під наглядом Шепетівської прокуратури проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000044 від 26.11.2012, за фактом заволодіння шахрайським способом грошовими коштами ОСОБА_3 в сумі 7 тис. доларів США та 7 тис. гривень, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 2 ст. 190 КК України. І при цьому, проводиться без прийняття законного процесуального рішення за наслідками розслідування, а значить без мети розкриття кримінального правопорушення, захисту прав потерпілого та притягнення винуватої особи до кримінальної відповідальності.

За чотири роки досудового розслідування, яке проводилося СВ Шепетівського ВП було винесено 6 постанов про закриття даного кримінального провадження, 4 з яких було скасовано, як незаконні, ухвалами слідчих суддів Шепетівського міськрайонного суду та 2 постанови скасовано процесуальним керівником прокурором Гаркушиним І.А. Підставами для скасування постанов про закриття слугували їх необґрунтованість, передчасність винесення, відсутність належної правової оцінки кримінального провадження та невідповідність висновків про відсутність у діях ОСОБА_4 складу шахрайства наявним у матеріалах кримінального провадження доказами та ін.

Крім того, допускалися випадки тривалого не направлення копій процесуальних рішень, чим порушувалось його процесуальне право, процесуальне право попереднього потерпілого ОСОБА_3 , гарантоване ст. 24 КПК України, на оскарження рішень слідчого.

Також, мали місце випадки несвоєчасного повідомлення з боку слідчого СВ Славутського ВП про результати розгляду клопотань, поданих в порядку ст. 220 КПК України, що тягло за собою неодноразові скарги на бездіяльність слідчого у вигляді неповідомлення про результати розгляду таких клопотань, чим також порушувалось його процесуальне право потерпілого, гарантоване ст. 24 КПК України, на оскарження рішень слідчого.

Важливим доказом бездіяльності Шепетівської місцевої прокуратури є відсутність належного реагування на незаконні постанови про закриття кримінального провадження. Зокрема, із дев`яти таких постанов лише три було скасовано за постановами прокурорів, тоді як шість постанов скасовано ухвалами слідчих суддів. Таким чином шість незаконних постанов про закриття було залишено поза увагою Шепетівської місцевої прокуратури, прокурори якої здійснювали та здійснюють процесуальне керівництво за досудовим розслідуванням, внаслідок чого прокуратурою не було використано передбачено ч. 6 ст. 284 КПК України право прокурора скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження у зв`язку з її незаконністю та необґрунтованістю протягом двадцяти днів з моменту отримання її копії, що говорить про неналежний нагляд за досудовим розслідуванням на предмет перевірки законності процесуальних рішень слідчого. Внаслідок такої бездіяльності Шепетівської прокуратури його близьким доводилось витрачати грошові кошти на послуги адвоката для підготовки та подання до суду відповідних скарг на постанови слідчого про закриття кримінального провадження, що призвело до додаткових матеріальних витрат на суму 13950 гривень.

Крім цього він вважає, що до бездіяльності Шепетівської місцевої прокуратури слід віднести безініціативність, яка полягає у непроведені процесуальними прокурорами слідчих дій у кримінальному провадженні, хоча по закону прокурори мають право проводити слідчі дії, що з урахуванням численної кількості незаконних постанов про закриття і малої кількості скасованих прокурорами постанов про закриття говорить про формальний нагляд за досудовим розслідуванням.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Також, згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

ОСОБА_3 у заповіті від 06.11.2012 року чітко визначив: «все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що він законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті заповідає ОСОБА_1 . Дане кримінальне провадження за №0000044, в якому його дід визнаний потерпілим було зареєстроване вже після складання заповіту, а саме 26.11.2012 року, у зв`язку з чим право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, а так само право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів поліції та прокуратури, яке виникло у його діда в майбутньому (мається на увазі у майбутньому після складення заповіту) та належало йому, як потерпілому, а також незаконно забрані ОСОБА_4 його грошові кошти, як майно переходить до нього в порядку спадкування, як до єдиного спадкоємця за заповітом. Однак реалізувати таке право в рамках цього кримінального провадження, можливо лише маючи статус потерпілого.

В статті 1219 ЦК України міститься вичерпний перелік прав та обов`язків, які нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і не входять до складу спадщини. Однак, з поміж таких прав, права на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів поліції та прокуратури немає, що служить тільки додатковим доказом того, що це право успадковується.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача - прокуратури Хмельницької області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Направив до суду відзив, в якому вказав, що прокуратура області позовні вимоги не визнає, виходячи з наступного: 22 лютого 2012 року в Шепетівський МВ УМВС України в Хмельницькій області звернулась з письмовою заявою ОСОБА_5 , про те, що в липні 2011 року ОСОБА_4 , шляхом обману та зловживання довірою її батька ОСОБА_3 , під приводом позики, заволоділа його особистими грошима в сумі 7000 доларів США та 7000 гривень, чим спричинено матеріального збитку у значному розмірі. ОСОБА_4 частково відшкодувала кошти, невідшкодованою залишається сума 2700 доларів США. За вищевказаним фактом 06.04.2012 року заступником Шепетівського міжрайонного прокурора порушено кримінальну справу за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, що призвела до заподіяння шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Частиною 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвали слідчих суддів, якими задоволено скарги представника потерпілого ОСОБА_3 та

ОСОБА_1 , свідчать про реалізацію ними передбаченого КПК України права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчих та прокурорів і не є безумовним доказом неправомірності таких рішень, дій та бездіяльності у розумінні як статті 1176 ЦК України, так і ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, як це помилково вважає позивач. Крім того, позивачем не доведено факту спричинення саме йому рішеннями та бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури моральної шкоди, а наявність судових рішень про скасування постанов про відмову у визнанні його потерпілим, постанови про закриття кримінального провадження безумовно не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, не надав. Посилання позивача на наявність завданої йому моральної шкоди, без належних доказів, є лише припущенням і не можуть бути взяті судом до уваги як факт. Окрім цього, за ч.3

ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджене судом спадкоємцеві за його життя. Оскільки ОСОБА_1 не вказує та не надає відповідних доказів, що за життя

ОСОБА_3 було присуджено судом відшкодування моральної шкоди то відповідно він як позивач не міг успадкувати вказане право. Таким чином, відповідачами при проведені розслідування кримінального провадження не завдано

ОСОБА_1 моральної шкоди.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, направив відзив, в якому вказав, що як вказує сам позивач, загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативну розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів. Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової чи службової органу державної влади при здійснені нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Отже, відповідно до цих правових норм, за наявності відповідних підстав обов`язок відшкодувати моральну шкоду фізичні особі покладається не на державний орган (посадову особу), незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а саме на державу Україна. Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди солідарно з відповідачів державних органів. Позивач стверджує, що з

27 серпня 2018 року він набув статусу потерпілого у кримінальному провадженні №0000044 від 26.11.2012 року (хоча не надає належних доказів цьому) та у зв`язку з тим, що а ні потерпілим ОСОБА_3 , а ні його представником адвокатом Грибом Ю.П. будь-яких позовних заяв про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю правоохоронних органів в рамках даного кримінального провадження раніше не подавалося, то на його думку, він має право у позовній заяві ставити питання щодо відшкодування моральної шкоди за період з самого початку досудового розслідування у даному провадженні, а саме з 06 квітня 2012 року, оскільки право на відшкодування такої моральної шкоди, як вважає позивач, перейшло до нього від ОСОБА_3 в порядку спадкування. Проте, за змістом ч. 3 ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкоємцеві за його життя. Відтак, оскільки позивач не вказує та не надає відповідних доказів, що за життя ОСОБА_3 було присуджено судом відшкодування моральної шкоди, то в такому разі позивач не успадкував права на відшкодування моральної шкоди. Сам по собі факт, що прийняте слідчим поліції у порядку КПК рішення, що було скасоване з процесуальних підстав, не свідчить про незаконність дій слідчого та завдання позивачу шкоди та не підтверджує підстави для її відшкодування. Позивачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачами моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими людьми тощо, а також не зазначено з яких саме міркувань моральна шкода визначена у сумі 50000 гривень.

Представник третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Позивачем направлено до суду відповіді на відзив, на що представник Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області направив до суду свої заперечення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 22 лютого 2012 року в Шепетівський МВ УМВС України в Хмельницькій області звернулась з письмовою заявою ОСОБА_5 , про те, що в липні 2011 року ОСОБА_4 , шляхом обману та зловживання довірою її батька ОСОБА_3 , під приводом позики, заволоділа його особистими грошима в сумі 7000 доларів США та 7000 гривень, чим спричинено матеріального збитку у значному розмірі. ОСОБА_4 частково відшкодувала кошти, невідшкодованою залишається сума 2700 доларів США. За вищевказаним фактом 06.04.2012 року заступником Шепетівського міжрайонного прокурора порушено кримінальну справу за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

За час проведення досудового розслідування приймалися постанови про закриття кримінального провадження, що підтверджується: постановою від 20 квітня 2013 року ст. слідчого СВ Шепетівського МВ УМВС України в Хмельницькій області Янішевської Т.В.; постановою від 23 липня 2013 року ст. слідчого СВ Шепетівського МВ УМВС України в Хмельницькій області Янішевської Т.В.; постановою від

31 жовтня 2013 року ст. слідчого СВ Шепетівського МВ УМВС України в Хмельницькій області Янішевської Т.В.; постановою від 12 квітня 2014 року ст. слідчого СВ Шепетівського МВ УМВС України в Хмельницькій області Янішевської Т.В.; постановою від 24 червня 2014 року ст. слідчого СВ Шепетівського МВ УМВС України в Хмельницькій області Янішевської Т.В.; постановою від 29 грудня 2016 року ст. слідчого СВ Славутського ВП Головного управління Національної поліції в

Хмельницькій області Чорноброва О.Ю.; постановою від 31 травня 2017 року

ст. слідчого СВ Славутського ВП Головного управління Національної поліції в

Хмельницькій області Чорноброва О.Ю.; постановою від 14 листопада 2017 року ст. слідчого СВ Славутського ВП Головного управління Національної поліції в

Хмельницькій області Чорноброва О.Ю.

Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2013 року було скасовано постанову старшої слідчої СВ Шепетівського МВ УМВС України в Хмельницькій області Янішевської Т.В. від 20 квітня 2013 року про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 серпня 2013 року було скасовано постанову старшої слідчої СВ Шепетівського МВ УМВС України в Хмельницькій області Янішевської Т.В. від

23.07. 2013 року про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2013 року було скасовано постанову старшої слідчої СВ Шепетівського МВ УМВС України в Хмельницькій області Янішевської Т.В. від

31 жовтня 2013 року про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2014 року було скасовано постанову старшої слідчої СВ Шепетівського МВ УМВС України в Хмельницькій області Янішевської Т.В. від 26 грудня 2013 року про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2017 року було скасовано постанову ст. слідчого СВ Славутського ВП Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Чорноброва О.Ю. про закриття кримінального провадження від 26.11.2012 року.

. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2017 року було скасовано постанову ст. слідчого СВ Славутського ВП Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Чорноброва О.Ю. про закриття кримінального провадження від 14.11.2017 року

Крім того, прокурором Шепетівської міжрайонної прокуратури, 14 квітня 2014 року було прийнято постанову скасування постанови про за кримінального провадження від 12 квітня 2014 року, а також 21 листопада 2014 року було прийнято постанову скасування постанови про за кримінального провадження від 24 червня 2014 року.

Позивачем до суду не надано доказу тому, що ухваленням вказаних рішень визнавалися неправомірними рішення, дії чи бездіяльність посадових чи службових осіб органів державної влади.

Також, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч. 3 ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджене судом спадкодавцеві за його життя.

Позивачем не надано до суду доказів тому, що за життя ОСОБА_3 було присуджено судом відшкодування моральної шкоди, а тому він не успадкував права на відшкодування моральної шкоди. Посилання ОСОБА_1 на статті 1216-1219, 1233, 1236 ЦК України, як на одну із підстав позову, не заслуговує на увагу.

Крім того, згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини 2 зазначеної статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст.ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст.1176 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільно-правового правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, що призвела до заподіяння шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Сам по собі факт, що прийняте слідчим у порядку КПК України процесуальне рішення про закриття кримінального провадження було скасоване судом, не свідчить про незаконність дій відповідача, а також про причинний зв`язок із заподіяною майновою та моральною шкодою.

Враховуючи вищевикладене суд, вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Крім того, у пункті 10 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам також роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи, однак позивачем Державна казначейська служба України залучена до участі в справі в якості третьої особи, а не співвідповідача.

Керуючись ст.ст.15, 23, 1166,1167, 1173,1174, 1176,1230 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ,

ст.ст. 4, 12, 81, 258, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів прокуратури та досудового розслідування відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30 денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_1 , проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідачі: Прокуратура Хмельницької області, знаходиться в м. Хмельницький пров. Військоматський , ;

- Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, знаходиться в м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 7, ;

Третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Хмельницький області, знаходиться в м. Хмельницький вул.. Свободи, 70 .

Повний текст рішення складено 19.12.2019 року.

Суддя: