Справа № 204/3549/17
Провадження № 2/204/29/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Невеселій К.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача адвоката Андрієнко В.А.,

за участю представника відповідача адвоката Лукаш Л.А.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 02.12.2004 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. та зареєстровано в реєстрі за №5-5520.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років померла його бабуся ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причиною смерті ОСОБА_3 стали хронічна серцево-судинна недостатність та генералізованний атеросклероз, якими вона страждала понад 10 років. У 2003 році ОСОБА_3 перенесла тяжку психічну травму, яка була викликана раптовим зникненням, а в подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_3 , смертю її сина та батька позивача - ОСОБА_4 . Після зникнення її сина, ОСОБА_3 почала замикатися в собі, майже не спілкувалася з людьми, постійно переглядала старі фотокартки та плакала. Ця психічна травма призвела до різкого погіршення стану здоров`я ОСОБА_3 та до того, що вона навіть перестала впізнавати рідних, а останні 4 роки взагалі майже не ходила без сторонньої допомоги. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з 1/4 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки, позивач є онуком ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини, він постійно проживав разом із ОСОБА_3 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 та здійснював за нею догляд, батько позивача - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому позивач є єдиним спадкоємцем. У зв`язку з цим, 05.01.2015 року позивач звернувся до державного нотаріуса Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом на майно померлої ОСОБА_3 16 лютого 2015 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 . Підставою для відмови стала наявність заповіту ОСОБА_3 на користь іншої особи. Так, відповідно до вищезазначеного заповіту від 02.12.2004 року, який було складено та посвідчено державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Янковою І.В., ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що усе належне їй майно, усі майнові права та обов`язки вона заповідає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Заповіт нібито підписаний ОСОБА_3 . Позивач вважає вищевказаний заповіт недійсним, оскільки він не був належним чином підписаний заповідачем - не містить власноруч розшифрованого підпису ОСОБА_3 , вона взагалі внаслідок хвороби не могла з`явитися до нотаріуса для складання заповіту, а також у зв`язку з тим, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, тому, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою.

Судом вірно визначено найменування третьої особи як Третя Дніпровська державна нотаріальна контора.

В судовому засіданні позивач, представник позивача, кожен окремо, підтримали позовну заяву в повному обсязі, просили її задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Лукаш Л.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що заповіт був підписаний ОСОБА_3 особисто в присутності державного нотаріуса та її підпис відповідає зразкам її підпису на інших документах. У зв`язку з похилим віком ОСОБА_3 потребувала догляду, внаслідок чого, в період з 2003 року по квітень 2009 року проживала разом зі своєю дочкою ОСОБА_2 за місцем її проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, у квітні 2009 року позивач ОСОБА_1 шляхом психологічного тиску змусив ОСОБА_3 переїхати до домівки за адресою: АДРЕСА_3 . Також за результатами призначеної експертизи було складено висновок про те, що визначити психічний стан ОСОБА_3 на момент складання заповіту встановити неможливо, а тому правові підстави позивача для визнання заповіту недійсним ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджуються доказами, тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, надавши через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності у зв`язку виробничою завантаженістю.

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (арк.с.14).

У свою чергу ОСОБА_4 є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 23.02.1961 року (арк.с.13).

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 24 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стан Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис №317 (арк.с.12).

Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 листопада 2004 року, виданого державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., спадкоємцями зазначеного в заповіті майна, а саме 1/4 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , є ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уповноважила ОСОБА_2 вести справу по оформленню її спадкових прав на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 , повноваження підтверджуються наявною у матеріалах справи довіреністю від 14 червня 2004 року, яка посвідчена державним нотаріусом П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карачун О.О. (арк.с.9).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10483612 ОСОБА_3 належить на праві власності 1/4 частина домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Підставою виникнення права власності зазначено: свідоцтво про право на спадщину / ВВО № 849003 реєстр 3-4232/ 19.11.2004/ видане Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою (арк.с.37).

02 грудня 2004 року ОСОБА_3 було складено заповіт, згідно якого остання зробила таке розпорядження: «усе належне мені майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть мені на день смерті заповідаю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Заповіт був посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. (арк.с.26).

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років, актовий запис №5109 (арк.с.11).

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 лютого 2015 року виданої державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., 05 січня 2015 року за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом зведено спадкову справу №3/2015 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . 13 січня 2015 року до спадкової справи №3/2015 додано заяву про прийняття спадщини за заповітом від іншого спадкоємця. Спадкоємець за заповітом прийняв спадщину в установлений законом термін. ОСОБА_1 не є спадкоємцем за заповітом, а також не є спадкоємцем за законом. Тому ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (арк.с.27).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За позовом заінтересованої особи суд може визнати заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦКУ), тобто якщо суд прийде до переконання, що документ складено людиною, не здатною усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними або заповідач перебував під чиїмось тиском, впливом обману, погрози насильства, якщо оформлення його було вимушеним, написаним під час небезпечної для життя хвороби або внаслідок важких обставин, тоді цей заповіт буде визнано недійсним.

Доказом у цій категорії справ, для встановлення психічного стану спадкодавця на момент підписання заповіту, який би давав підстави вважати, що особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними на момент складання заповіту, буде висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, яку призначає суд за клопотанням однієї із сторін - учасників процесу. В окремих випадках судом також призначається почеркознавча експертиза (п.16 ППВСУ від 06.11.2009 № 9).

Незважаючи на те, що висновок експерта не є беззаперечним доказом і повинен оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами, проте, останній відіграє вирішальну роль при встановленні судом недійсності заповіту.

Так, згідно ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року за клопотанням представника позивача призначено по справі посмертну судово - психіатричну експертизу, та згідно висновку від 07 травня 2019 року, зазначено, що визначити психічний стан ОСОБА_3 на момент складання та підписання заповіту від 02 грудня 2004 року неможливо (арк.с.204-206).

Отже, проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_3 в момент складення нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що визначити психічний стан останньої неможливо, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК України.

Не погоджуючись із зазначеним висновком, представником позивача адвокатом Андрієнко В.А. під час судового засідання було заявлено клопотання про призначення додаткової експертизи, оскільки було нещодавно позивачем знайдено оригінал амбулаторної картки хворого - ОСОБА_3 та яка може бути передана експертам для проведення повторної експертизи. Проте, в судовому засіданні представнику позивача було відмовлено в задоволенні заявленого клопотання, зазначене суд обґрунтовує тим, що таке рішення може порушити принцип правової визначеності, а також те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, суд зауважує, що під час судового засідання 05.12.2018 року (арк.с.174) позивач наголошував про відсутність у нього будь-якої іншої карти померлої, а тому, зазначене клопотання було розцінене судом і як спосіб затягнути розгляд зазначеної цивільної справи.

Відповідно ч.1,ч.3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити вимогам цього кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. А згідно з ч. 3 цієї статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Як встановлено в судовому засіданні, волевиявлення ОСОБА_3 було вільним і відповідало її волі, а тому заповіт є дійсним на підставі глави 85 ЦК України.

Позивачем не надано підтверджуючих даних про наявність обставин, через які померла ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій, чим не виконано останнім вимоги ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, пояснення позивача щодо цього є лише припущеннями останнього.

Отже, позивачем, не наведено жодної із зазначених вище підстав для задоволення заявлених позовних вимог, чим останній не виконав вимоги Закону.

Інші посилання позивача є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається останній, не ґрунтуються на законі.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.203,215,1233,1234,1247,1257 ЦК України, ст.ст.4,5,12,13,76-82,141,258,259,263-265,273 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар