Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2366/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Надопта А.А., за участі секретаря судового засідання Онисько С.С., за участі позивачки ОСОБА_1 , представника позивача- ОСОБА_2 , відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Виноградівська міська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним вище позовом в обґрунтування якого посилається на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , згідно до Договору купівлі-продажу 12.09.1995 року.

У вказаному житловому будинку позивачки зареєстровані її донька-відповідачка ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 , в добровільному порядку знятися із реєстраційного обліку у даному будинку, відповідачі відмовляються, хоча постіно проживають за іншою адресою, а саме в АДРЕСА_2 .

Факт реєстрації місця проживання відповідачів в житловому будинку позивачки ОСОБА_1 , порушує її право на повноцінне користування власністю, впливає на оплату комунальних послуг, у зв`язку із чим, позивач змушена звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 , та її представник ОСОБА_2 ,в судовому засіданні вимоги заявленого позову підтримали повністю та просили суд такий задоволити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в судовому засіданні заявлені до них позовні вимоги не визнали з тих підстав, що такий є безпідставним та просили суд в таому відмовити.

Представник третьої особи без самостійних вимог-Відділу реєстрації місця проживання Виноградівської міської ради, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , є власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , згідно до Договору купівлі-продажу 12.09.1995 року (а.с.8-9).

У вказаному житловому будинку позивачки зареєстровані її донька-відповідачка ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 , в добровільному порядку знятися із реєстраційного обліку у даному будинку, відповідачі відмовляються, хоча постіно проживають за іншою адресою, а саме в АДРЕСА_2 (а.с.11, 13).

Факт реєстрації місця проживання відповідачів в житловому будинку позивачки ОСОБА_1 , порушує її право на повноцінне користування власністю, впливає на оплату комунальних послуг.

Згідно приписів ч. 1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Це звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.

Згідно положень ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто відповідач, без згоди позивача (власника), використовує належну йому власність для свого реєстраційного обліку. Така реєстрація відповідача є перешкодою для позивача у повному розпорядженні і користуванні належною йому власністю - квартирою, тобто ця реєстрація порушує її права власності.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, "власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном".

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації.

При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням слід керуватися роз`ясненнями абзацу 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. №9.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. З Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України «Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».

Отже, судом встановлено факт відсутності відповідачів у будинку понад встановлені законом строки, без поважних причин, оскільки жодних перешкод в користуванні таким зі сторони позивача не чинилося, відповідачі добровільно залишили спірне житло і переїхали жити в інше місце.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 80, 81, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком, який розташований в АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований в АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Виноградівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1ст.354, ст.355ЦПКУкраїни).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1,2ст.273ЦПК України).

Учасник справи,якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів здня вручення йому повного рішення (п.1ч.2 ст.354 ЦПКУкраїни).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропускуз інших поважних причин (ч.3ст.354ЦПКУкраїни).

Повний текст рішення складено до 23.12.2019 року.

ГоловуючийА. А. Надопта