Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 225/5429/16-ц

провадження № 61-33747св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 26 квітня 2017 року у складі судді Геря О. Г. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 12 червня 2017 року у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Дундар І. О., Корчистої О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 84 403, 15 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 27 серпня 2011 року між ними було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 18 000 грн, який в подальшому було збільшено, на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак, у порушення умов договору, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 31 серпня 2016 року становить 84 403, 15 грн, що включає в себе: 17 524, 23 грн заборгованості за кредитом, 62 283, 53 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 100 грн пені та комісії, 500 грн штрафу (фіксована частина), та 3 995, 39 грн штрафу (процентна складова).

Посилаючись на ці обставини, просив стягнути з відповідача вказану суму боргу.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 26 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 12 червня 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 17 524, 23 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 47 368, 52 грн, а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1 059, 47 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що факт укладення кредитного договору між сторонами та невиконання його умов відповідачем підтверджений належними доказами, а тому наявні підстави для стягнення з нього на користь банку заборгованості за тілом кредиту та за відсотками, нарахованими банком, виходячи із погодженої із відповідачем процентної ставки у розмірі 30,0 % річних. При цьому, суди визнали необґрунтованими дії позивача щодо збільшення відсоткової ставки за кредитом, оскільки відповідні умови договору не містять підпису позичальника.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені та штрафів, суди виходи з того, що м. Торецьк (Дзержинськ), у якому проживає відповідач, належить до населених пунктів, на яких здійснювалася антитерористична операція, а тому згідно з нормами Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» відповідач звільнений від обов`язку сплати на користь позивача сум неустойки.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 26 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 12 червня 2017 рокуі ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що між сторонами відсутні договірні відносини, оскільки кредитний договір між ними не укладався, Умови і правила надання банківських послуг, а також пам`ятка клієнта, на які посилався позивач, не містять підпису позичальника, позивач не надав доказів отримання позичальником будь-якого кредитного ліміту, платіжної картки, проте суди на зазначене уваги не звернули, внаслідок чого дійшли до неправильного висновку про наявність підстав для стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали з Дзержинського міського суду Донецької області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01 червня 2018 року справу № 225/5429/16-ц справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року зупинено виконання рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 26 квітня 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що відповідно до анкети-заяви відповідача від 27 серпня 2011 року, яка разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з розрахунком позивача загальна сума заборгованості за кредитом станом на 31 серпня 2016 року складає 84 403, 15 грн, з них 17 524, 23 грн заборгованість за кредитом, 62 283, 53 грн заборгованість по процентам, 100 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина) та 3 995, 39 штраф (процентна складова).

При цьому, проценти за користування кредитними коштами за період з 05 грудня 2012 року по 29 березня 2013 року нараховувались, виходячи із процентної ставки 30,0 % річних, з 01 квітня 2013 року по 31 серпня 2014 року, виходячи із 27,6 % річних, з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, виходячи із 32,4 % річних, а з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2016 року, виходячи із 42,0 %.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 27 серпня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), банк просив також стягнути заборгованість за процентами за користування кредитом, пеню та штрафи (фіксовану та процентну складову).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у банку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «Приватбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (27 серпня 2011 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (27 вересня 2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, штрафів, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Вказане не враховано судами попередніх інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» процентів за користування кредитом у розмірі 47 368, 52 грн, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, оскільки зазначені вимоги позову не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплати позивачу у анкеті-заяві від 27 серпня 2011 року.

Такі висновки відповідають правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

З урахуванням наведеного, рішення судів попередніх інстанцій необхідно скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами у розмірі 47 368, 52 грн.

Разом з тим, неповне визначення судами попередніх інстанцій підстав відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» щодо пені та штрафів з урахуванням тільки положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та адреси реєстрації відповідача у м. Торецьк (до перейменування - Дзержинськ) не призвело до ухвалення незаконного рішення, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що судові рішення у цій частині по суті є правильними, а тому залишає їх у вказаній частині без змін.

Окрім цього, заявником не спростовано, що розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 17 524, 23 грн не відповідає дійсності, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту відповідає обставинам, встановленим у справі.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у позові.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги (розмір задоволених позовних вимог складає 20,76 % від суми заявлених вимог), розподіл судових витрат необхідно змінити: стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір при зверненні з позовом до суду першої інстанції у розмірі 286, 07 грн.

Разом з тим, беручи до уваги те, що відповідач, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору за подання до суду касаційної скарги, з позивача в дохід держави підлягають стягненню 1 310, 31 грн судового збору у зв`язку із переглядом справи у касаційному суді (1 378, 00 грн ? 120 % ? 79,24 %).

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 26 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 12 червня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 47 368, 52 грн скасувати і ухвалити в цій частині нове.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 47 368, 52 грн відмовити.

В іншій частині рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 26 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 286, 07 грн.

Поновити виконання рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 26 квітня 2017 року в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 17 524, 23 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в дохід держави 2 511, 12 грн судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов