Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 756/9470/16-ц

провадження № 61-21061св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Айбокс», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у порядку письмового провадження без виклику сторін касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва

від 17 листопада 2016 року у складі судді Васалатія К. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Панченка М. М., Волошиної В. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Айбокс» (далі - ТОВ «Айбокс»), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання правочину недійсним, визнання відсутнім права вимоги за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 вересня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Айбокс» укладено договір кредитної лінії № НКЛ-2002859, згідно умов якого кредитор (позивач) зобов`язується надавати позичальнику у тимчасове користування грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, яке має здійснюватися окремими частинами в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 64 000 000,00 грн зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 16 % річних, в порядку визначеному цим договором та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 12 вересня 2016 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 червня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № П-2002859-6.

Під час здійснення Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію AT «Дельта Банк» Кадировим В. В. перевірки правочинів, вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зазначений договір поруки було віднесено до категорії нікчемних, з підстав того, що даний договір фактично укладений після запровадження особливого режиму контролю та визнання банку проблемним, а погашення заборгованості відбувалось з рахунку поручителя у проблемному банку й таке погашення відбувалось напряму, а не через кореспондентський рахунок, відкритий в Національному банку України (далі - НБУ), при тому, що відповідач на той час був робітником банку: спочатку на посаді начальника відділу міжбанківських операцій, а потім займав посаду начальника управління міжбанківських операцій.

Посилаючись на наявність підстав вважати, що договір поруки

від 25 червня 2014 року № П-2002859-6 мав на меті фактичне забезпечення активами банку (майновими правами за кредитним договором, договорами застави, поруки, право регресу за якими набув поручитель у відповідній сумі) грошових вимог до банку самого поручителя, який одночасно був кредитором банку, ПАТ «Дельта Банк» просило визнати договір поруки

від 25 червня 2014 року № П-2002859-6, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 недійсним та визнати відсутніми у відповідача права вимоги за договором кредитної лінії від 13 вересня 2013 року

№ НКЛ-2002859, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Айбокс».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва

від 17 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір поруки від 25 червня 2014 року № П-2002859-6, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1

Визнано відсутнім у ОСОБА_1 права вимоги за договором кредитної лінії від 13 вересня 2013 року № НКЛ-2002859, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Айбокс», яке виникло на підставі договору поруки від 25 червня 2014 року № П-2002859-6, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та

ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у сумі

2 756,00 грн та 420,00 грн за надання оголошення у засобах масової інформації.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір поруки є недійсним, оскільки особа, яка вчинила правочин не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Крім того, договір є нікчемним на підставі частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та частини другої статті 215 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

01 серпня 2017 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що спірний договір поруки був підписаний Головою Ради Директорів на підставі Статуту, де чітко встановлені повноваження стосовно підписання будь-яких договорів.

Судами не враховано, що спірний договір поруки було укладено до визнання банку проблемним та неплатоспроможним, тому відсутні підстави вважати спірний договір нікчемним на підставі положень статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та для задоволення позову банку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року було змінено постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року та викладено пункт другий резолютивної частини у іншій редакції: Визнано протиправними дії та скасовано рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В., оформлені повідомленнями про нікчемність правочинів № 3699 та № 3701

від 22 грудня 2015 року щодо визнання нікчемними, зокрема, договору поруки від 25 червня 2014 року № П 2002859-6, який укладений між

ОСОБА_1 та AT «Дельта Банк».

Додаткові доводи заявника:

03 серпня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду додаткові пояснення до касаційної скарги, які мотивовані тим, що питання нікчемності спірного договору поруки було предметом розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у справі № 910/3896/17 та у постанові від 12 квітня 2018 року суд вказав, що обставин, за яких правочини, зокрема й спірний у цій справі, є нікчемними не встановлено.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 755/7957/16-ц, (провадження № 61-209цс18) зроблені висновки з приводу нікчемності договору поруки за частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що підтверджує необґрунтованість позиції АТ «Дельта Банк» щодо нікчемності спірного договору поруки.

11 березня 2019 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано до Верховного Суду додаткові пояснення до касаційної скарги, в яких заявник зазначає, що постановою Верховного Суду від 30 січня 2019 року у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі

№ 755/11560/16-ц (провадження № 61-38539св18) зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» у аналогічній справі. Також суд касаційної інстанції у вказаній справі дослідив законність укладення договору поруки з приводу його підписання не уповноваженою особою.

Доводи інших учасників справи:

У жовтні 2017 року від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення, в яких просить у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Заперечення обґрунтовано тим, що касаційна скарга відповідача є безпідставною, оскільки у ПАТ«Дельта Банк» розпочата процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та спеціальним законом у цих правовідносинах є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким встановлено певні ознаки нікчемності правочинів, одну з яких було правильно взято до уваги судами. Вказує, що крім того, спірний договір поруки було укладено з численними порушеннями законодавства України та усупереч постановам НБУ, якими було встановлено особливий контроль за діяльністю ПАТ «Дельта Банк».

26 жовтня 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, а заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва

від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва

від 05 липня 2017 року залишити без змін.

02 листопада 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ додаткові пояснення до заперечення на касаційну скаргу.

12 серпня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Верховного суду додаткові пояснення по справі, в яких просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні касаційної скарги.

Заперечення та додаткові пояснення ПАТ «Дельта Банк» обґрунтовані безпідставністю вимог касаційною скарги, оскільки суди попередніх інстанцій правильно встановили, що спірний договір поруки є нікчемним на підставі пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки за цим договором банк реальних надходжень коштів від ОСОБА_1 не отримав.

Вважає, що судові рішення, на які посилається особа, яка подала касаційну скаргу, не мають преюдиційного значення для вирішення цієї справи.

Рух касаційних скарг:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Оболонського районного суду міста Києва.

Зупинено виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченнях на касаційну скаргу, додаткових поясненнях до заперечення та додаткових пояснення до касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи:

13 вересня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Айбокс» укладено договір кредитної лінії № НКЛ-2002859.

Відповідно до пункту 1.1. договору кредитної лінії від 13 вересня 2013 року, кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а в сукупності - «Транші», та на умовах, визначених цим договором, у межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом

заборгованості - 64 000 000,00 грн зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 16 % річних, у порядку визначеному цим договором та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше

12 вересня 2016 року.

При цьому виконання договору кредитної лінії від 13 вересня 2013 року

№ НКЛ-2002859 забезпечувалось:

договором застави № НКЛ-2002859/S-2, укладеним 27 вересня 2013 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Айбокс»;

договором застави корпоративних прав № НКЛ-2002859/S-1, укладеним

31 жовтня 2013 року між АТ «Дельта Банк» та компанією «Бенезія Інвестментс Лімітед»;

договором застави корпоративних прав № НКЛ-2002859/S-3, укладеним

31 жовтня 2013 року між АТ «Дельта Банк» та компанією «Ардо Істеблішмент Лімітед»;

договором застави корпоративних прав № НКЛ-2002859/S-2, укладеним

31 жовтня 2013 року між АТ «Дельта Банк» та компанією «Мінола Трейдінг Лімітед»;

договором застави № НКЛ-2002859/S-3, укладеним 22 січня 2014 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Айбокс»;

договором поруки № П-2002859/3, укладеним 31 липня 2014 року між

АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 ;

договором поруки № П-2002859/4, укладеним 31 липня 2014 року між

АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4

договором поруки № П-2002859-6, укладений 25 червня 2014 року між

АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 1.1. договору поруки поручитель - відповідач зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ТОВ «Айбокс» (позичальником) зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій та пені у розмірі та у випадках, передбачених договором невідновлювальної кредитної лінії № НКЛ-2002859, що укладений 13 вересня 2013 року між кредитором та позичальником, за умовами якого позичальник зобов`язався повернути кредитору отриманий кредит у розмірі 64 000 000,00 грн зі сплатою процентів у розмірі, у строки (терміни) та на умовах, зазначених у договорі кредиту та у договорах про внесення змін та доповнень до договору кредиту, що укладені на дату укладання цього договору та/або можуть бути укладені в майбутньому, з кінцевим терміном повернення кредиту до 12 вересня 2016 року включно або в термін, що вказаний в пункті 1.1. договору кредиту, а також сплачувати можливі штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту та цим договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої порукою вимоги.

Згідно з пунктом 1.3. договору поруки, у разі невиконання позичальником забезпечених порукою зобов`язань, поручитель доручає кредитору здійснювати договірне списання грошових коштів з будь-яких рахунків поручителя (в національній та/або іноземній валюті), відкритих (чи тих, що будуть відкриті) ним у кредитора в сумах, що підлягають сплаті за договором кредиту та будь-яким іншим договором укладеним між позичальником та кредитором щодо погашення заборгованості за кредитом, нарахованими процентами за користування ним, комісій, а також можливих штрафних санкцій та пені. Поручитель доручає кредитору здійснювати таке договірне списання у сумі, визначеній кредитором самостійно на підставі договору кредиту, будь-яку кількість разів протягом строку дії цього договору до повного виконання будь-яких зобов`язань поручителя перед кредитором за цим договором. При цьому сторони погодили, що договірне списання з будь-якого поточного рахунку поручителя є заздалегідь погодженим і не потребує повідомлення поручителя та/або позичальника в будь-якій формі.

Пунктом 2.1. договору поруки встановлено, що зміст забезпеченого порукою зобов`язання складає: погасити основну суму заборгованості за договором кредиту в сумах та в терміни, зазначені в договорі кредиту; сплатити проценти за користування кредитом в розмірі, у строки (терміни) та на умовах, визначених у договорі кредиту; сплатити можливі штрафні санкції, визначені договором кредиту; сплатити інші витрати, пов`язані зі здійсненням забезпеченої порукою вимоги.

Пунктом 2.1. договору поруки передбачено, що відповідальність поручителя за цим договором не розповсюджується на будь-яке інше майно, в тому числі на кошти поручителя, які знаходяться на рахунках в інших банківських установах.

У підпунктах 3.1.1., 3.1.2. пункту 3.1. договору поруки зазначено, що поручитель зобов`язаний протягом одного банківського дня від дати отримання письмової вимоги кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов`язання виконати відповідне зобов`язання шляхом перерахування непогашеної суми кредиту, непогашеної суми процентів за користування кредитом, комісій, можливих штрафів та пені на рахунок кредитора, зазначений в такій вимозі. У разі невиконання позичальником та поручителем забезпеченого порукою зобов`язання відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно із чинним законодавством України може бути звернено стягнення.

У пункті 3.2. договору поруки визначено, що поручитель має право: 3.2.1. попередивши письмово кредитора не пізніше як за п`ять банківських днів достроково виконати зобов`язання забезпечене порукою; 3.2.2. зворотної вимоги до позичальника в межах суми виконаного ним зобов`язання, як кредитор, що набув всіх прав за цим зобов`язанням.

Підпунктом 3.4.1. пункту 3.4. договору поруки закріплено, що кредитор має право у разі невиконання позичальником та поручителем забезпеченого порукою зобов`язання звернути стягнення на все майно поручителя та/або позичальника як солідарних боржників згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до меморіального ордеру від 04 лютого 2015 року № 9045427 проведено банківську операцію із призначенням платежу «оприбуткування застави згідно договору № П-2002859-6 від 25 червня 2014 року, за кредитним договором № НКЛ-2002859 від 13 вересня 2013 року».

На підставі постанови Правління Національного банку України

від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно із яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В. В.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 серпня 2015 року № 147 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» було продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» по 02 жовтня 2015 року включно, продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. по 02 жовтня 2015 року включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України

від 02 жовтня 2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації банку з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно та призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Дельта Банк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-51 вказаного Закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В. В. на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що договір поруки з ОСОБА_1 укладено 25 червня 2014 року, тобто у період, коли ПАТ «Дельта Банк» мав проблему з ліквідністю, у зв`язку із чим Національним банком України прийнято низку рішень з метою недопущення погіршення стану його ліквідності та захисту інтересів вкладників і кредиторів. Спірний правочин ставить інших кредиторів ПАТ «Дельта Банк» із кредиторськими вимогами у невигідне становище, оскільки умови договору, укладеного для забезпечення виконання ТОВ «Айбокс» зобов`язань за кредитним договором, передбачають договірне списання грошових коштів з рахунку відповідача, відкритих у цьому банку. Відтак, відповідач фактично отримав право на задоволення своїх кредиторських вимог у рахунок позачергового задоволення вимог відповідно до договору забезпечення, укладеного з

ПАТ «Дельта Банк».

Умови договору поруки передбачають окремі переваги (пільги) перед іншими кредиторами, що суперечить пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є ознакою нікчемності правочину, що є підставою для задоволення позовних вимог банку.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Оцінка аргументів учасників справи й висновків судів першої та апеляційної інстанцій:

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно частини 4 цієї статті особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 531 ЦК України встановлено, що боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до положення частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 ЦК України).

Згідно зі статтями 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно (частина третя статті 34 Закону).

Згідно з частиною п`ятою статті 34 Закону під час тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

У силу частини першої статті 36 Закону з дня початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

При цьому, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб діє від імені банку в межах повноважень Фонду (частина третя статті 37 Закону).

У свою чергу, приписами частини другої статті 38 цього Закону передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Таким чином, з контексту наведених норм права вбачається законодавчо визначене право уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на визнання правочинів неплатоспроможного банку нікчемними у випадках, визначених у статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно частини третьої статті 38 цього Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Таким чином встановлено, що спірний договір поруки було укладено

25 червня 2014 року, тобто до віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних постановою Правління Національного банку України

від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», якою було встановлено ряд обмежень у діяльності банку, а тому позовні вимоги банку задоволенню не підлягають.

Крім того враховано, що дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» щодо визнання спірного у цій справі правочину нікчемним були предметом розгляду у суді, за результатом якого було прийнято постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року, яку було змінено постановою Київського апеляційного адміністративного суду

від 15 червня 2017 року та викладено пункт другий резолютивної частини у іншій редакції: Визнано протиправними дії та скасовано рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. оформлені повідомленнями про нікчемність правочинів № 3699 та 3701 від 22 грудня 2015 року щодо визнання нікчемними, зокрема, договору поруки

№ П-2002859-6 від 25 червня 2014 року, який укладений між ОСОБА_1 та AT «Дельта Банк».

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що правочин є нікчемним відповідно до вимог закону, а не згідно з рішенням (наказом) банку, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15 (провадження

№ 11-104апп18), проте суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили умови договору поруки і не навели достатніх правових підстав для визнання цього правочину недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України.

Крім того, суди, знаючи про наявність постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2018 року (справа № 910/3896/17), не надав правової оцінки встановленим преюдиційним обставинам. Зокрема, у постанові Верховного Суду, яка стосується й договору поруки, укладеного 25 червня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , зазначено, що порука це забезпечення основного зобов`язання, яким може бути оплатний договір, а не самостійне оплатне зобов`язання, порука за своєю суттю не є таким зобов`язанням, за яким би здійснювалося відплатне відчуження, або передача майна. Судами не було встановлено обставини, за яких правочини, у тому числі й вказаний, є нікчемними. Вказано про відсутність правових підстав вважати, що договори поруки, у тому числі й вказаний, відносяться до оплатних договорів.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 січня

2019 року у цивільній справі № 755/1560/16-ц (провадження

№ 61-38539св18).

Щодо доводів заперечень з урахуванням доповнень:

Колегія суддів відхиляє доводи банку про наявність підстав для визнання спірного договору поруки нікчемним відповідно до пунктів 1, 2, 5 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» оскільки умови правочину не містять зобов`язань банку щодо безоплатного відчуження майна, зобов`язань без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмови від власних майнових вимог, будь-яких зобов`язань банку, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим або прийняття банком зобов`язань (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Посилання ПАТ «Дельта Банк» на те, що від імені банку оспорюваний правочин підписано одноособово головою Ради директорів ОСОБА_5 , яка не мала таких повноважень, оскільки не була уповноважена рішенням Ради директорів та у порушення пункту 6.5.12 статуту банку не дотримано правила двох підписів, є безпідставними.

Відповідно до розділу 6.5 статуту ПАТ «Дельта Банк» рада директорів є виконавчим органом банку та діє на підставі положення про раду директорів (пункти 6.5.1, 6.5.5).

Згідно з пунктом 6.5.10.1 статуту голова ради директорів без довіреності (доручення) представляє банк в усіх підприємствах, установах та організаціях як в Україні, так і за її межами, вчиняє правочини, укладає договори, угоди, видає довіреності, підписує будь-які документи та здійснює інші дії в межах своїх повноважень.

У підпункті 6.5.10.12 пункту 6.5.10 розділу 6.5 статуту визначено, що голова ради директорів здійснює інші функції за дорученням загальних зборів акціонерів, спостережної ради або ради директорів банку.

Відповідно до пункту 4.2 положення про раду директорів ПАТ «Дельта Банк» голова ради директорів має право без доручення (довіреності) діяти від імені банку відповідно до рішень ради директорів, в тому числі представляти інтереси банку, вчиняти правочини від імені банку, видавати накази та давати розпорядження, обов`язкові до виконання всіма працівниками банку.

Повноваження голови ради директорів, визначені в Положенні про раду директорів, не містять обмежень повноважень голови ради директорів на укладення договорів від імені банку (що визначено пунктом 6.5.10.1 статуту ПАТ «Дельта Банк») виключно відповідними рішеннями ради директорів.

Доводи позивача щодо порушення правила двох підписів при укладенні спірного правочину не підтверджені банком належними та допустимими доказами, що є його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України.

Відповідно до пункту 6.5.12 статуту банку встановлено правило двох підписів: будь-які правочини (у тому числі, але не виключно: договори (контракти), угоди, довіреності, гарантії, тощо) та інші документи, конкретний перелік яких визначається та встановлюється спостережною радою банку, від імені банку повинні бути підписані спільно головою ради директорів (або виконуючим обов`язки голови ради директорів) та особою, призначеною спостережною радою банку з поміж членів ради директорів банку або заступників голови ради директорів банку. Правочини та документи, зазначені в цьому пункті статуту, вважатимуться належним чином укладеними (вчиненими) та будуть мати юридичну силу для банку виключно у випадку, коли вони укладені з дотриманням такого правила двох підписів.

Проте, банком не було надано судам відомостей про конкретний перелік правочинів, що вимагають підпису двох осіб від імені банку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги:

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, не вірно встановили характер правовідносин, що склалися між сторонами, та дійшов не правильного висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», оскільки відсутні підстави для визнання спірного договору поруки від 25 червня 2014 року недійсним.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі допущено неправильне застосування норм матеріального права, додаткових збирання доказів матеріали справи не потребують, тому колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що оскаржені судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо заявлених клопотань:

11 січня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Верховного Суду клопотання, в якому просить передати справу № 756/9470/16-ц на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини п`ятої статті 403 ЦПК України.

Колегія суддів вивчивши заявлене клопотання, дійшла висновку про відсутність підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини п`ятої статті 403 ЦПК України, так як обґрунтованих правових підстав щодо розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики не наведено та судом не встановлено.

Щодо судових витрат:

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У зв`язку з задоволенням касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції в розмірі 3 307,20 грн слід стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 .

Також підлягають стягненню з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 : судовий збір у розмірі 2 756,00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції, 420,00 грн за надання оголошення у ЗМІ та 3 031,60 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2017 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Айбокс», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договору поруки та визнання відсутнім права вимоги, - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати за наслідками розгляду справи, які були понесені в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції в розмірі 9 514,80 грн, з яких: 2 756,00 грн - за розгляд справи в суді першої інстанції, 420,00 грн - за надання оголошення у засоби масової інформації, 3 031,60 грн - за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та 3 307,20 грн - за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2017 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило