Житомирський апеляційний суд
Справа №296/294/19 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 29 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Ковальської Я.В..В.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П. у м.Житомирі

у цивільній справі №296/294/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про стягнення упущеної вигоди, -

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути із відповідача на його користь збитки у вигляді упущеної вигоди в загальній сумі 793 454, 48 грн

В обгрунтування заявлених вимог зазначав, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.04.2018 року по справі №806/984/18 визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 23.10.2018 року №Д-16036/0-277/0/22-18 у затвердженні проекту землеустрою з відведення земельної ділянки площею 50,1796 га. для ведення фермерського господарства на території Ставищенської сільської ради Брусилівського району в оренду позивачу та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області затвердити проект землеустрою з відведення земельної ділянки площею 50,1796 га. для ведення фермерського господарства на території Ставищенської сільської ради Брусилівського району в оренду ОСОБА_1 . Внаслідок незатвердження відповідачем проекту землеустрою з відведення зазначеної вище земельної ділянки йому нанесені збитки у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди), оскільки він мав намір обробляти вказану земельну ділянку. Зокрема, з метою посіяти сою, він 20.01.2018 року уклав договір про надання сільськогосподарських послуг з фермерським господарством «Коднянське», оскільки був впевнений у відсутності підстав для відмови з боку відповідача. Посилаючись на довідку головного управління статистики у Житомирській області від 01.11.2018 року №08.3-16/16 щодо урожайності сої та її середньої ціни реалізації, він здійснив розрахунок упущеної вигоди від реалізації сої за мінусом ймовірних затрат та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 27 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та постановити нове - про задоволення позову. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду) та відповідно, не породжує факту набуття права власності на земельну ділянку, а є лише першим кроком для оформлення такого права,- спростовується рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.04.2018 року по справі № 806/984/18.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що Наказом Головного управління Держземагенства у Житомирській області від 17.11.2014 року №6-2204/14-14-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовного розміру 50,1796 га. для ведення фермерського господарства в оренду із земель сільськогосподарського призначення державної власності,розташованої на території Брусилівського району, за межами населених пунктів Ставищенської сільської ради.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 50,1796га. на території Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області для ведення фермерського господарства був розроблений Житомирською філією ДП "Центр державного земельного кадастру". Вищезазначений проект землеустрою пройшов державну експертизу землевпорядної документації, після чого позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про затвердження проекту землеустрою з відведення в оренду земельної ділянки площею 50,1796 га. для ведення фермерського господарства на території Ставищенської сільської ради Брусилівського району.

В подальшому, Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області вказало позивачу на виявлені зауваження та було запропоновано для їх усунення звернутися до розробника документації, а після цього - повторно клопотати про затвердження цієї документації із землеустрою.

Позивачем тричі усувалися недоліки, проте Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області листом від 23.01.2018 року № Д-16036/0-277/0/22-18, посилаючись на порушення статті 124 Земельного кодексу України, відмовило ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на сім років площею 50,1796 га. для ведення фермерського господарства на території Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.04.2018 року визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 23.01.2018 року № Д-16036/0-277/0/22-18 у затвердженні проекту землеустрою з відведення земельної ділянки площею 50,1796 га. для ведення фермерського господарства на території Ставищенської сільської ради Брусилівського району в оренду ОСОБА_1 та зобов"язано відповідача затвердити проект землеустрою з відведення земельної ділянки площею 50,1796 га. для ведення фермерського господарства на території Ставищенської сільської ради Брусилівського району.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 зазначав, що внаслідок неправомірної відмови Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у затвердженні проекту землеустрою з відведення земельної ділянки він зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав будь-яких доказів, які б підтверджували (свідчили) про понесення ним збитків з вини відповідача, що в свою чергу, призвело до втрати ним реальних доходів, які б він міг отримати, та не отримав їх у зв`язку з неправомірними діями відповідача.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно зі статтею 22, частиною четвертою статті 623 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів.

Крім того, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

При обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов`язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається саме на позивача.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

За змістом ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними.

Позивач повинен довести також те, що він міг i повинен був отримати визначені доходи, i тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною i достатньою причиною, яка позбавила його можливості їх отримати.

В даному випадку, обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що він не зміг використовувати земельну ділянку площею 50,1796 га. для ведення фермерського господарства та отримати доходи від посіву сої у зв`язку з відмовою відповідача у прийнятті позитивного рішення про затвердження проекту землеустрою щодо її відведення. Однак позивач не довів наявності у нього реальної упущеної вигоди та її розміру, а тому суд першої інстанції, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції. Проте, судом у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б давали підстави для переоцінки доказів або є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено. Тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 27 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Судді