Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 521/8746/18

провадження № 61-6960св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука

М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., Черевка П. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

22 травня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

24 травня 2018 року ОСОБА_3 надав суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на наступне майно: квартиру № АДРЕСА_1; садовий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Заява мотивована тим, що 17 грудня 2014 року Бейхатун Ерджан взяв у нього в борг грошові кошти у розмірі 5 600 000 грн, які зобов'язався повернути до 17 травня 2018 року, про що складено письмову розписку.

Відповідач свого боргового зобов'язання не виконав, борг не повернув. Предметом спору є значна сума коштів, а оскільки за відповідачем зареєстроване вищезазначене нерухоме майно, наявний ризик його відчуження, що може призвести до ускладнення виконання рішення та вимушеної необхідності додатково оспорювати інші акти та правочини.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2018 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на квартиру № АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, що належать ОСОБА_2.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову частково, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогам, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем можуть бути вжиті заходи щодо відчуження майна, що може призвести до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також із того, що суд не визначив співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, і, окрім того, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зустрічного забезпечення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд необґрунтовано залишив без розгляду заяви його представника про відвід колегії суддів, а також помилково зазначив щодо необхідності зустрічного забезпечення, оскільки відповідна вимога може застосовуватись з урахуванням обставин справи при розгляді справи по суті, а не при вжитті заходів забезпечення позову.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу на надходили

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики, витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики.

Одночасно подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на наступне майно: квартиру № АДРЕСА_1; садовий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_2 на праві власності належать: квартира №АДРЕСА_1; садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2; земельна ділянка (кадастровий номер: :13:003:0047), що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги та скасування судового рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не повністю відповідає.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з пунктами 1 та 4 частиною першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже, суд апеляційної інстанції має право скасовувати лише ті ухвали, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Ухвала щодо забезпечення позову подальшому провадженню у справі не перешкоджає.

Таким чином, апеляційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, порушив вимоги статті 374 ЦПК України, а тому постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року не можна вважати законною та обґрунтованою.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи зазначене, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 149, 400, 409, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована постанова Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат Судді: Н. О. Антоненко В. І. Журавель Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук