ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 175/4579/14-ц

провадження № 61-21066св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Карпенко С. О. (судді-доповідача),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року, прийняте колегією у складі суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке відповідно до зареєстрованої 14 червня 2018 року нової редакції Статуту змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначило, що 23 грудня 2008 року між ОСОБА_1 і АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № DNT0GK, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 27 239,24 доларів США з кінцевим строком повернення до 11 січня 2028 року включно зі сплатою 1,09% на місяць за користування кредитом.

Кредит наданий відповідачу на купівлю нерухомості, а саме житлового будинку по АДРЕСА_1 , і на сплату страхових платежів.

Після придбання будинку відповідач передав його в іпотеку банку у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № DNT0GK, про що вони уклали договір іпотеки від 9 квітня 2009 року.

ОСОБА_1 не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором і має заборгованість, яка станом на 8 жовтня 2014 року становить 65 784,24 доларів США, з яких: 21 238,24 доларів США - заборгованість за кредитом, 15 811,43 доларів США - заборгованість за процентами, 25 583,60 доларів США - пеня, а також штрафи у розмірі 19,31 доларів США (фіксована частина) і 3 131,66 доларів США (процентна складова).

За таких обставин АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у загальному розмірі 65 784,24 доларів США.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 2 лютого 2015 року, ухваленим у складі судді Шабанова А. М., АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про сплив позовної давності, заяву про застосування якої подав відповідач.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 2 лютого 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNT0GK від 23 грудня 2008 року станом на 8 жовтня 2014 року у таких розмірах: 21 238,24 доларів США - заборгованість за кредитом, 15 811,43 доларів США - заборгованість за процентами, 60 480 гривень - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, а також стягнено 2 578,26 гривень судового збору.

Задовольняючи позов частково, апеляційний суд виходив з доведеності факту порушення ОСОБА_1 взятих на себе за кредитним договором зобов`язань з повернення отриманого кредиту, що призвело до виникнення у нього заборгованості у зазначеному банком розмірі. Оскільки АТ КБ «ПриватБанк», отримавши від відповідача довіреність на право розпорядження переданим в іпотеку будинком, не реалізував його протягом більш ніж п`яти років, що призвело до збільшення розміру пені, суд дійшов висновку про її зменшення до 60 480 гривень. Відмовляючи у стягненні штрафів, суд виходив з того, що пеня і штраф нараховані за одне і те ж порушення умов договору, тому їх одночасне стягнення суперечить статті 61 Конституції України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року скасувати і залишити в силі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 2 лютого 2015 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що у зв`язку з неможливістю погасити кредит 13 липня 2009 року передав АТ КБ «ПриватБанк» для подальшої реалізації предмет іпотеки - будинок по АДРЕСА_1 , що оформлено виданою на ім`я співробітників банку довіреністю на право розпорядження цим майном.

Вважає, що позовна давність щодо вимог про стягнення кредитної заборговансоті спливла, так як після порушення ним умов кредитного договору і видачі довіреності на розпорядження предметом іпотеки у липні 2009 року банк цей позов подав зі спливом узгодженого у кредитному договорі п`ятирічного строку - у жовтні 2014 році.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 9 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 23 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що 3 грудня 2008 року між ОСОБА_1 і АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № DNT0GK, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 27 239,24 доларів США з кінцевим строком повернення до 11 січня 2028 року включно зі сплатою 1,09% на місяць за користування кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20%.

Кредит підлягав погашенню щомісячними платежами у розмірі по 310,94 доларів США, які включають заборгованість за кредитом, процентами, винагородою і комісією, та підлягали внесенню з 21 по 28 число кожного місяця.

Позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені кредитним договором (пункти 2.2, 3 кредитного договору).

Пунктом 7.1 кредитного договору визначено, що кредитні кошти відповідачу надаються на придбання нерухомості.

У пункті 4.5 кредитного договору сторони погодили, що позовна давність щодо вимог про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди та неустойки складає 5 років.

9 квітня 2009 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Цього ж дня сторони уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № DNT0GK від 23 грудня 2008 року передав в іпотеку банку зазначений житловий будинок.

ОСОБА_1 не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором і має заборгованість, яка станом на 8 жовтня 2014 року становить 65 784,24 доларів США, з яких: 21 238,24 доларів США - заборгованість за кредитом, 15 811,43 доларів США - заборгованість за процентами, 25 583,60 доларів США - пеня, а також штрафи у розмірі 19,31 доларів США (фіксована частина) і 3 131,66 доларів США (процентна складова).

13 липня 2009 року ОСОБА_1 на виконання договору доручення, укладеного в усній формі, надав співробітникам АТ КБ «ПриватБанк» довіреність на право управління і розпорядженняжитловим будинком по АДРЕСА_1 .

Вказану довіреність ОСОБА_1 надав з метою подальшої реалізації цього будинку для погашення заборгованості за кредитним договором, що заявник визнає.

Оцінивши вказану довіреність, апеляційний суд дійшов висновку, що перебіг позовної давності перервався 13 липня 2009 року у зв`язку з визнанням відповідачем боргу.

З виписки з рахунку відповідача апеляційний суд встановив, що у період з 4 листопада 2011 року по 29 грудня 2014 року з карткового рахунку ОСОБА_1 списувалися кошти у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Оскільки проти списання коштів відповідач тривалий час не заперечував, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що таке списання також перервало перебіг позовної давності.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором, який укладається у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).

Встановивши з поданих сторонами доказів, що ОСОБА_1 порушив умови укладеного з позивачем кредитного договору щодо своєчасного погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим банк скористався правом вимагати дострокового повернення кредиту шляхом подання цього позову, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості.

Доводи заявника про те, що він передав АТ КБ «ПриватБанк» для подальшої реалізації предмет іпотеки - житловий будинок по АДРЕСА_1 , про що свідчить видана на ім`я співробітників банку довіреність на право розпорядження цим майном, правильності такого висновку не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (частина третя статті 244 ЦК України).

Видача ОСОБА_1 довіреності на ім`я співробітників АТ КБ «ПриватБанк» на право розпорядження переданим в іпотеку житловим будинком не створює юридичних наслідків у виді переходу права власності на це майно до кредитора. Відповідач залишається власником зазначеного майна, так як між ним і співробітниками банка склалися лише правовідносини представництва.

Стаття 598 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Звернення стягнення у будь-який спосіб на предмет іпотеки повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням і тільки у такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

У даній справі апеляційний суд встановив, що предмет іпотеки - житловий будинок по АДРЕСА_1 - не реалізований, звернення на нього стягнення у будь-який, визначений Законом України «Про іпотеку», спосіб не відбулося.

За таких обставин видача ОСОБА_1 довіреності на ім`я співробітників АТ КБ «ПриватБанк» на право розпорядження переданим в іпотеку житловим будинком не припиняє правовідносин сторін і не свідчить про припинення кредитного зобов`язання належним виконанням.

Твердження заявника про те, що після видачі ним довіреності від 13 липня 2009 року розпочався перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у цілому, касаційний суд відхиляє, оскільки обставин, які б свідчили про те, що банк у 2009 року змінив строк виконання основного зобов`язання і пред`явив позичальнику вимогу про дострокове погашення усієї заборгованості у цілому судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що видача ОСОБА_1 довіреності від 13 липня 2009 року не звільняє його від обов`язку погашати заборгованість за кредитним договором, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача боргу.

Разом з тим, при визначенні розміру належної до стягнення заборгованості суд апеляційної інстанції не врахував вимоги статей 256, 259, 260, 261, 264 ЦК України щодо перебігу позовної давності і помилково послався на списання банком з рахунку ОСОБА_1 грошових коштів як на обставину, що свідчить про визнання ним боргу і переривання перебігу позовної давності.

За правилами статей 256-258 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (стаття 259 ЦК України).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255цього Кодексу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Самостійне списання банком з рахунку ОСОБА_1 грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором не є дією боржника, яка свідчить про визнання ним свого боргу, і не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії здійснено ним самим або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема, списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин статтю 264 ЦК України і дійшов помилкового висновку про те, що списання у період з 4 листопада 2011 року по 29 грудня 2014 року із карткового рахунка ОСОБА_1 грошових коштів у рахунок погашення кредитної заборгованості перервало перебіг позовної давності.

Позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав і протягом часу її дії особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Стаття 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Укладений сторонами кредитний договір встановлював окремі зобов`язання, які деталізували обов`язок ОСОБА_1 повернути борг частинами та передбачали самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку.

За таких обставин незалежно від визначенного у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з його внесення і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Оскільки за умовами договору ОСОБА_1 зобов`язався повертати кредит, сплачувати проценти і комісію з 21 по 28 число кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним зі щомісячних платежів починався з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

ОСОБА_1 допускав порушення умов кредитного договору щодо сплати щомісячних платежів з січня 2009 року; у липні 2009 року він видав співробітникам АТ КБ «ПриватБанк» довіреність на право розпорядження своїм майном з метою погашення боргу, що перервало перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів за січень-липень 2009 року, проте перебіг узгодженої у договорі п`ятирічної позовної давності щодо цих платежів, який розпочався заново, сплив у липні 2014 року.

Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив цей позов у жовтні 2014 року, позовна давність щодо зазначених платежів, а також щодо платежів за серпень і вересень 2009 року на загальну суму 3 588,43 доларів США (прострочене тіло кредита станом на жовтень 2009 року у розмірі 1 586,96 доларів США і прострочені проценти станом на цю дату у розмірі 2 001,47 доларів США) спливла.

Так як АТ КБ «ПриватБанк» пропустило позовну давність щодо вимог про стягнення щомісячних платежів, які підлягали сплаті у строк до жовтня 2009 року, та враховуючи подання відповідачем заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, загальна сума заборгованості за тілом кредита і за процентами, що стягується із заявника, підлягає зменшенню на ці суми до 19 651,28 доларів США і 13 809,96 доларів США відповідно.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, касаційний суд змінює рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року і зменшує суму стягненої з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредита з 21 238,24 доларів США до 19 651,28 доларів США і за процентами з 15 811,43 доларів США до 13 809,96 доларів США.

У іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду апеляційної інстанції у відповідній частині без змін.

Щодо судових витрат

Згідно зі статтею 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У зв`язку зі зміною рішення апеляційного суду і зменшенням належних до стягнення сум, АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягає відшкодуванню судовий збір, сплачений при поданні позову і апеляційної скарги, за відрахуванням судового збору, право на відшкодування якого має заявник у зв`язку з частковим задоволенням касаційної скарги.

За таких обставин касаційний суд змінює розподіл судових витрат, скасовує рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судового збору у розмірі 2 578,26 гривень і ухвалює у цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування судового збору 6 504,96 гривень (3654+4019,4)*90,31%)-(4384,8*9,69%).

Керуючись статтями 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року змінити і зменшити стягнену з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом з 21 238,24 доларів США до 19 651,28 доларів США і за процентами з 15 811,43 доларів США до 13 809,96 доларів США.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року в частині стягнення судового збору скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судового збору у розмірі 2 578,26 гривень.

У іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: С. О. Карпенко В. С. Жданова В. М. Ігнатенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов