ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про захист порушеного права, визнання факту мешкання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та знаходження на утриманні,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про захист порушеного права, визнання факту мешкання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та знаходження на утриманні, згодом уточнила позовні вимоги.

Вказувала, що вона з 1996 року проживала однією сім`єю як жінка і чоловік без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , вони спільно мешкали в АДРЕСА_1 , вели спільне сумісне господарство та підтримували сімейні відносини, за вказаною адресою ОСОБА_5 зареєстрував її і вона постійно була зареєстрована у вказаному будинку як член його сім`ї. В 2010 році вона тяжко захворіла і з 2011 року стала інвалідом 3-ї групи, хворіти стала частіше і з того часу знаходилася на утриманні свого чоловіка ОСОБА_5 як дружина.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, вона звернулася до пенсійного фонду з питанням перерахунку призначеної їй пенсії та оформлення документів про утримання після смерті чоловіка, але їй відмовлено і рекомендовано звернутися до суду з питанням встановлення факту спільного мешкання та знаходження на утриманні ОСОБА_5 і тому вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнень, позивач просила суд:

- захистити та визнати її право як члена сім`ї ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким вона проживала однією сім`єю як жінка та чоловік та знаходилась на його утриманні з 2011 року до дня смерті;

- визнати факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_5 як чоловік та жінка;

- визнати факт знаходження на утриманні ОСОБА_5 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року позовну заяву задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з 1996 року по день його смерті та факт знаходження ОСОБА_4 на утриманні ОСОБА_5 з 2011 року по 07 листопада 2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог з закриттям провадженням у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції:

- позивачу слід було уточнити зміст позовних вимог, вимога про здійснення перерахунку пенсії не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства;

- висновки суду щодо проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім`єю є безпідставними, позивач ніколи не була у фактичних шлюбних відносинах з їх батьком, не була членом сім`ї та не знаходилась на утриманні ОСОБА_5 .

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_4 з 1996 року проживала з ОСОБА_5 , вони спільно мешкали як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу в АДРЕСА_1 , вели спільне сумісне господарство та підтримували сімейні відносини, за вказаною адресою ОСОБА_5 (власник вказаного будинку): цивільний чоловік позивача, зареєстрував ОСОБА_4 і вона постійно була зареєстрована у вказаному будинку як член його сім`ї. В 2010 році позивачка тяжко захворіла і з 2011 року вона стала інвалідом 3-ї групи, про що свідчать надані суду письмові докази; хворіти позивачка стала частіше і з того часу знаходилася на утриманні свого чоловіка ОСОБА_5 як дружина.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, ОСОБА_4 звернулася до пенсійного фонду з питанням перерахунку призначеної їй пенсії як інваліду 3-ї групи та оформлення документів про утримання після смерті чоловіка, але їй відмовлено і рекомендовано звернутися до суду з питанням встановлення факту спільного мешкання та знаходження на утриманні ОСОБА_5 .

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем обставини підтверджуються наявними в справі письмовими доказами: реєстрацією позивача за місцем проживання одночасно з померлим ОСОБА_5 в якості члена сім`ї (відмітка в паспорті за 2004 рік), придбанням ОСОБА_5 для неї на її 40-річчя автомобіля (договір); видачею довіреностей на управління цим автомобілем на ім`я відповідачів; придбанням потім ще одного автомобіля на її ім`я і переоформленням її автомобіля на дружину одного з відповідачів; довідкою з місця мешкання позивачки мешкання разом з ОСОБА_5 в одному будинку однією сім`ю і ведення спільного господарства; спільним відпочинком; витягом з реєстру про переоформлення земельної ділянки ОСОБА_5 на позивача, а не на дорослих дітей, синів відповідачів.

Крім того, факт знаходження позивача на утриманні ОСОБА_5 підтверджують довідки про інвалідність ОСОБА_4 , отримання нею лише пенсії і зайняття ОСОБА_5 підприємницькою фермерською діяльністю.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що реєстрація позивача за місцем проживання одночасно з померлим ОСОБА_5 , видача довіреностей на управління автомобілем на ім`я відповідачів; придбання ще одного автомобіля на її ім`я і переоформленням її автомобіля на дружину одного з відповідачів; придбанням ОСОБА_5 для позивача на її 40-річчя автомобіля (договір); витяг з реєстру про переоформлення земельної ділянки ОСОБА_5 на позивача, не можуть бути підставою для висновку, що в заявлений позивачем період з 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом і мали спільні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Матеріали справи не містять доказів придбання для позивача автомобіля ОСОБА_5 на її 40-річчя. Крім того, витяг з реєстру щодо переоформлення земельної ділянки ОСОБА_5 на позивача (а.с.145-146), на який послався суд, свідчить про те, що права орендаря виникли у позивача згідно договорів від 24 грудня 2018 року, якими внесено зміни до договорів оренди земельних ділянок, тобто після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення всіх позовних вимог відсутні, так як вони не підтверджені належними доказами, проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за однією адресою не свідчить про характер їх відносин як сімейних та пов`язане, серед іншого, відсутністю іншого місця проживання ОСОБА_4 , про що нею зазначено в іншому позові до відповідачів (а.с.43) про усунення перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 . Підстави вважати, що позивач перебувала на утриманні ОСОБА_5 також відсутні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідачів підлягає стягненню судовий збір за звернення з апеляційною скаргою в розмірі по 703 грн. 67 коп.

Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про захист порушеного права, визнання факту мешкання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та знаходження на утриманні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 703 грн.67 коп. кожному.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.