Справа №305/889/19
Провадження по справі 2/305/448/19
18.12.2019. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді Марусяк М.О.
секретаря судового засідання Біроваш О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися в суд із позовом до Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування.
Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 14.05.2019 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Залучено до участі у розгляді справи ОСОБА_4 , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
08.07.2019 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 подано через канцелярію суду письмові пояснення. У поясненні третя особа заперечує проти позову. Зазначає, що позовні вимоги позивачів є безпідставними та необгрунтованими. Вважає, що позивачами пропущено строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК і не поставлено питання про поновлення строків. Оскаржувані позивачами рішення Костилівської сільської ради були прийняті відповідно 07.08.2013 та 27.01.2014, в той час, як загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки, а позивачі не навели належних доказів про те, що вони дізналися про порушення свого права пізніше. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Вона являється власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі: договору дарування 1/3 будинку, посвідченого приватним нотаріусом Маріна А.С. від 03.09.2007.; договору дарування 1/3 будинку, посвідченого приватним нотаріусом Небога М.П. від 31.07.09.20 13 та зареєстрованого в реєстрі за №972; договору дарування 1/3 будинку, посвідченого приватним нотаріусом Небога М.П. від 07.09.2013. Також вона є власником земельної ділянки площею 0,1415 га, яка відведена для обслуговування вказаного житлового будинку, що засвідчено Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №17971697 від 19.02.2014. В процесі оформлення права власності на земельну ділянку нею було дотримано всіх передбачених чинним законодавством норм і процедур. Так, зокрема: 07.08.2013, рішенням Костилівської сільської ради за №349, їй було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,1415 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_3 . Після отримання вказаного вище рішення, уклала договір з ФОП ОСОБА_8 , який є сертифікованим інженером-землевпорядником для виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 30.08.2013, рішенням Костилівської сільської ради за №46, їй було надано дозвіл на розробку детального плану території для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд
площею 0,1415 га. за адресою: АДРЕСА_3 . Після отримання даного рішення сертифікованим архітектором було виготовлено детальний план території для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд який у встановленому
порядку був погоджений начальником відділу містобудування та архітектури Рахівської РДА. 14.11.2013, рішенням Костилівської сільської ради за №388, їй було затверджено детальний план території для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1415 га, за адресою: АДРЕСА_3 . Після виготовлення ФОП ОСОБА_8 , проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, його у встановленому законом порядку було погоджено: сільським головою, начальником управління Держземагенства у Рахівському районі та начальником відділу містобудування та архітектури Рахівської РДА - головним архітектором району. Після погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських
будівель та споруд, земельну ділянку у встановленому законом порядку було
внесено до Державного земельного кадастру України та присвоєно відповідний
її права власності на земельну ділянку не має. Разом з тим, вона не заперечує належність покійній громадянці ОСОБА_6 , земельної ділянки площею 0,07 га., на підставі державного акту на право власності на землю ІV-ЗК №019270. Однак, щодо вказаної земельної ділянки не проведена процедура визначення місця розташування та встановлення межових знаків і не виготовлена технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі. Лише проведення у встановленому порядку вищевказаної процедури дає можливість встановити реальне місце розташування земельної ділянки на місцевості. Оскільки вказана процедура не проведена, не має жодної змоги встановити де саме знаходиться земельна ділянка площею 0,07 га., яка належить покійній громадянці ОСОБА_6 , її межі,
конфігурацію. Натомість, нею в процесі оформлення права власності на земельну ділянку площею 0,1415 га. було дотримано всіх передбачених чинним законодавством норм і процедур, в тому числі, під час виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Було чітко визначено місце розташування земельної ділянки, яка їй належить. Тому, усі твердження позивачів про те, що Костилівська сільська рада нібито «нахабно відібрала», «віджала» земельну ділянку, а вона «незаконно побудувала на ній будинок» абсолютно не відповідають дійсності, є голослівними і не підтверджені жодними доказами. В той час, як згідно ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаю увагу, що жодних належних доказів у підтвердження своїх позовних вимог позивачами не надано. Враховуючи вищенаведене, вважає позовні вимоги викладені у позовній заяві безпідставними і необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Тому, у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі.
Ухвалою суду від 10.07.2019 відмовлено у задоволенні заяви позивачів, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову. Підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 06 серпня 2019 року.
Частиною 2 статті 210 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_7 у судове засідання, тричі, не з`явилися.18.12.2019, представник позивачів ОСОБА_7 , втретє, надіслав до суду клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи на інший термін, у зв`язку з його зайнятістю у розгляді справи в Закарпатському апеляційному суді.
Згідно пункту 2 частини 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представни були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_7 були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Крім того, 11 листопада 2019 року позивачам та їх представнику, було роз`яснено наслідки неявки в судове засідання передбачені ч.5 ст.223 ЦПК України. В зв`язку з наведеним, суд, розцінює третю поспіль неявку в судове засідання позивачів та їх представника, свідомим затягуванням розгляду справи та вирішує, в силу п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України, розглянути справу без їх участі.
Представник відповідача, Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області у судове засідання не з`явився. 11.12.2019 сільський голова, Савляк І. надала заяву, в якій просила розглянути справу без участі представника виконавчого комітету Костилівської сільської ради.
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася. Представник третьої особи, адвокат Губко Б.В. подав, через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та без участі ОСОБА_4 . Вважає, позовні вимоги викладені у позовній заяві безпідставними і необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії
ІV-ЗК №019270 від 06 грудня 2001 року, громадянці ОСОБА_6 , на підставі рішення 11 сесії 22 скликання Костилівської сільської ради народних депутатів від 17 грудня 1997 року, була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,07 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель.
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка ОСОБА_6 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 27 липня 2006 року.
На відповідній земельній ділянці, за адресою АДРЕСА_1 , розміщений житловий будинок, загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею 36 кв.м. та вбиральня, що належав на праві власності нині покійній матері позивачів - ОСОБА_6 .
На даний час, вказаний житловий будинок, в порядку спадкування, отриманий у спільну часткову власність (по 1/3 частині за кожним) її дітьми, позивачами по справі: ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про спадщину за законом виданих 17.04.2019 державним нотаріусом Рахівської ДНК, ОСОБА_10 по спадковій справі №106/2019.
Як зазначили позивачі, з метою реалізації своїх прав на оформлення права власності в порядку спадкування за законом, вони звернулися до Рахівської ДНК, онак отримали відмову, у зв`язку з тим, що на вказану земельну ділянку вже виготовлені правовстановлюючі документи.
Відповідно до відповіді виконкому Костилівської сільської ради на адвокатський запит ОСОБА_11 .Ю. №163 від 24.03.2019, за дворогосподарством покійної ОСОБА_6 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно запису погосподарської книги, числиться земельна ділянка площею 0,07 га.
Крім того, адвокату Ціпле І.Ю. було надано копії оскаржуваних рішень Костилівської сільської ради 14 сесії 6-го скликання від 07.08.2013 "Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_4 " та 17 сесії 6-го скликання від 27.01.2014 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_4 ".
Суд вважає, що твердження третьої особи, ОСОБА_4 про наявність підстав для відмови позивачу в задоволенні позову у зв`язку з пропущенням строку позовної давності не заслуговують на увагу та є недоведеними, зважаючи на наступне.
Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 267 ЦК України встановлено наслідки спливу позовної давності, відповідно до яких заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Зважаючи на те, що позивачам про існування оскаржуваних рішень стало відомо на початку 2019 року з відповідей на адвокатський запит, наданими 18.01.2019 та 24.02.2019 Костилівською сільською радою Рахівського району Закарпатської області, суд вважає, що позивачами не пропущено строк позовної давності.
Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Відповідно до ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормоюстатті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула знак об`єкта права власності (правова позиція ВСУ, викладена в Постанові від 12.10.2016 року у справі № 6-2225 цс16).
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачі, які являються співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , мають безспірне, гарантоване законом право на отримання у власність пропорційно земельної ділянки, загальною площею 0,07 га., що надавались у власність та користування попередньому власнику житлового будинку, призначена для його обслуговування.
Поряд з цим, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та присвоєння земельній ділянці, яка належала на праві приватної власності нині померлій ОСОБА_6 , кадастрового номера.
Відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки, власником сусідньої з позивачами земельної ділянки, являється третя особа без самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 .
На вказаній земельній ділянці, за адресою АДРЕСА_3 , розміщений житловий будинок, загальною площею 139,83 кв.м., житловою площею 84,44 кв.м. три сараї та вбиральня, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , що стверджується: договором дарування від 03.09.2007, договором дарування будинку від 31.07.2013 та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.
Пред`являючи позов до суду, позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 посилаються на те, що вони не мають можливості оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_6 , оскільки вказану земельну ділянку незаконно передано у власність ОСОБА_4 .
Судом встановлено, що третя особа без самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку за рахунок земель житлової та громадської забудови. При цьому, нею в процесі оформлення права власності на земельну ділянку було дотримано всіх передбачених чинним законодавством норм і процедур.
Рішенням Костилівської сільської ради від 07.08.2013 за №349, гр. ОСОБА_4 було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,1415 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_3 .

Рішенням Костилівської сільської ради за №46 від 30.08.2013, гр. ОСОБА_4 було надано дозвіл на розробку детального плану території для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1415 га. за адресою: АДРЕСА_3 .

Після отримання даного рішення сертифікованим архітектором було виготовлено детальний план території для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, який був погоджений начальником відділу містобудування та архітектури Рахівської РДА.

Рішенням Костилівської сільської ради за №388 від 14.11.2013, гр. ОСОБА_4 було затверджено детальний план території для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1415 га, за адресою: АДРЕСА_3 .

Після виготовлення ФОП ОСОБА_8 , проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, його у встановленому законом порядку було погоджено: сільським головою, начальником управління Держземагенства у Рахівському районі та начальником відділу містобудування та архітектури Рахівської РДА - головним архітектором району. Після погодження проекту землеустрою, земельну ділянку було внесено до Державного земельного кадастру України та присвоєно відповідний кадастровий номер - :06:002:0009.

Рішенням Костилівської сільської ради за №423 від 27.01.2014 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1415 га, за адресою: АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та передано ОСОБА_4 у власність.

Земельний Кодекс України гарантує і забезпечує фізичним і юридичним особам рівні умови і способи захисту права власності і права користування на конкретні земельні ділянки.

Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, законодавець чітко встановлює, що саме власник чи користувач земельної ділянки має право вимагати усунення порушень його прав на землю.

У відповідності до статті 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Речові, письмові та електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред`являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", (п. 27), передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Отже, на позивача, поряд із обов`язком довести факт порушення свого суб`єктивного права відповідачем, також покладено обов`язок довести підставу позову, а саме: обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків, тобто можливість задоволення позову.

Із цих положень випливає необхідність доведення для задоволення позову таких фактів: наявність обставин, з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову) та факт порушення його суб`єктивного права відповідачем. Недоведеність цих фактів є підставою для відмови в позові за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог.

Позивачами та їх представником, не надано суду жодних документів та доказів, які б підтверджували, що земельна ділянка, яка згідно Державного акту серії ІV-ЗК №019270 від 06 грудня 2001 року, була надана у власність громадянці ОСОБА_6 накладається на земельну ділянку, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Відповідно до частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом достовірно встановлено, що позивачами та їх представником, ні матеріалами справи, ані доказами, отриманими в ході судового розгляду, не доведено факту порушення відповідачем суб`єктивного права позивачів. Відтак, недоведеність цих фактів є підставою для відмови в позові за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити.

Крім того, судом встановлено, що позивачі звертаючись з позовом до суду, відповідачем зазначають Костилівську сільську раду Рахівського району Закарпатської області, а ОСОБА_4 надають лише статус третьої особи без самостійних вимог.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Суд за клопотанням позивача, до закінчення підготовчого провадження, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина 1,2 статті 51 ЦПК України).

Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України лише за клопотанням позивача на стадії підготовчого провадження. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (17 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, ЄДРСРУ № 73469613)

Водночас, суд констатує, що позивачі звернулись до суду із вимогами про визнання незаконними та скасування рішень Костилівської сільської ради про надання у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_4 . Під час розгляду, справи судом встановлено, що третя особа реалізувала своє право та оформила право власності на вказану земельну ділянку. Незважаючи на це, позивачі не визначили процесуальне становище гр. ОСОБА_4 , як співвідповідача у справі ні при поданні позову, ні шляхом подання відповідного клопотання на підготовчому судовому засіданні, що є окремою підставою для відмови у позові.

У відповідності до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати слід віднести за рахунок позивачки.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76- 81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору, залишити за позивачами.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачі:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_4 ;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач, Костилівська сільська рада Рахівського району Закарпатської області, місцезнаходження: с. Костилівка, вул. Миру, №64, Рахівського району Закарпатської області.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_5 , мешканка АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2019 року.

Головуюча: Марусяк М.О.