КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 359/10293/17 Головуючий у суді першої інстанції: Борець Є.О.

апеляційне провадження № : 22-ц/824/13663/2019 Головуючий: Гаращенко Д. Р.

11 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого Гаращенка Д. Р.

суддів Невідомої Т.О., Левенця Б.Б.

При секретарі Гавриленко М. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі - ДП «Украерорух»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, та остаточно просив визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. директора ДП «Украерорух» №864/о від 16 листопада 2017 року в частині звільнення позивача з роботи з 20 листопада 2017 року за скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, поновити позивача на роботі в ДП «Украерорух» на посаді начальника відділу режиму та охорони служби безпеки та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 листопада 2017 року до 18 вересня 2018 року. (т.2 а.с. 28)

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він працював в ДП «Украерорух» на посаді начальника відділу режиму та охорони служби безпеки.

Наказом т.в.о. директора ДП «Украерорух» №864/о від 16 листопада 2017 року позивач був звільнений з роботи з 20 листопада 2017 року за скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Позивач звертався до ДП «Украерорух» із службовими записками про переведення його на вакантні посади начальника контрольно-ревізійного відділу юридичної служби, начальника відділу захисту інфраструктури служби безпеки від актів незаконного втручання в діяльність цивільної авіації, начальника служби інформаційних технологій, заступника директора з авіаційної безпеки, режиму та охорони, а також начальника служби авіаційної безпеки.

Жодну з цих посад він не отримав, тоді як вважає, що на підставі п.15 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» позивач має право переважного залишення на роботі.

Вважає, що його звільнення з роботи було проведено з порушенням вимог, передбачених ч.2 ст. 40 та ч.2 ст. 494 КЗпП України.

Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. директора ДП «Украерорух» №864/о від 16 листопада 2017 року про звільнення позивача з роботи з 20 листопада 2017 року за скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, поновити позивача на роботі в ДП «Украерорух» на посаді начальника відділу режиму та охорони служби безпеки та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 листопада 2017 року до дня поновлення позивача на роботі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просив, рішення суду змінити в частині розміру середнього заробітку.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що судом не правильно проведено розрахунок його середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у період з 21 листопада 2017 року по 18 вересня 2018 року в розмірі 180507,70 грн.

ОСОБА_1 зазначив, що період з 21 листопада 2017 року до 18 вересня 2018 року, робочий час складав 206 робочих днів, його середній місячний заробіток складає 30 805, 40 грн., а середньоденний заробіток 1 509, 06 грн.

Відповідно до зазначених даних, середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу повинен складати 1 509,06 грн. х 206 днів = 310 866, 36 грн.

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Зазначило, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи. Просило відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в вересні 2019 р. Державне підприємство обслуговування повітряного руху України подало апеляційну скаргу, просило рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове про відмову в позові.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що суд першої інстанції ухвалив рішення при неповному з`ясуванні обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення посилався на те, що кваліфікаційний рівень позивача відповідає вимогам посади «начальник відділу захисту інфраструктури служби безпеки Украероруху від актів незаконного втручання в діяльність цивільної авіації».

Відповідно до письмової відповіді департаменту персоналу, зазначено, що заявлені ОСОБА_1 посади за вхідним індексом № 5399 «Начальник контрольно-ревізійного відділу юридичної служби Украероруху» та № 5400 «Начальник відділу захисту інфраструктури служби безпеки Украероруху від актів незаконного втручання в діяльність цивільної авіації» відсутні в статному розписі структури ДП «Украерорух».

Судом першої інстанції прийнято, як належний і допустимий доказ - стенограму комісії засідання ДП «Украероруху» від 26.10.2017 року, підписаною ОСОБА_1 .

Апелянт - ДП «Украерорух» зауважує, що дана стенограма не відповідає вимогам, що повинні бути дотриманні при її оформленні.

Відповідно до протоколу засідання повинні бути вказані реквізити щодо дати, часу, місця проведення засідання; прізвище головуючого на засіданні, список членів комісії, присутніх та відсутніх членів комісії; порядок денний засідання; розглянуті питання порядку денного; прийняті рішення тощо. До протоколу засідання може додаватись стенограма засідання, яка повинна містити всю ту інформацію, що і протокол засідання.

Стенограма, надана ОСОБА_1 містить лише дату складання та підпис самого ОСОБА_1 .

Апелянт - ДП «Украерорух» звертає увагу на той факт, що відомості вказані в стенограмі поданій позивачем і протоколом засідання від 26.10.2017 року містять інформацію, що суттєво відрізняється одна від одної. Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на дану обставину, та прийняв стенограму позивача як належний та допустимий доказ.

Апелянт - ДП «Украерорух», зазначає, що суд в своєму рішення надав оцінку, що звільнення позивача з роботи було незаконним, проте суд не надав цьому факту об`єктивного обґрунтування.

На обґрунтування апеляційних вимог ДП «Украерорух» зазначає, що законодавство не містить конкретної вимоги щодо надання переліку вакантних посад працівнику, що вивільняється на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, які б на думку роботодавця відповідали фаху та здібностям працівника. Фах та здібності працівника розглядаються роботодавцем на етапі прийняття такого працівника на певну посаду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Просили змінити рішення суду першої інстанції в частині суми стягнення середнього заробітку.

Проти апеляційної скарги ДП «Украерорух» заперечували, просили її відхилити.

Представники ДП «Украерорух» заперечували проти апеляційної скарги ОСОБА_1 просили її відхилити, апеляційну скаргу ДП «Украерорух» просили задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Третя особа ОСОБА_2 звільнений з посади (т.2 а.с.204)

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом т.в.о. директора ДП «Украерорух» №617/о від 3 грудня 2014 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду провідного інженера відділу охорони та захисту активів служби безпеки. (т.1 а.с.61)

Наказом т.в.о. директора ДП «Украерорух» №557/о від 2 листопада 2015 року позивач був переведений на посаду заступника начальника відділу режиму та охорони служби безпеки. (т.1 а.с.62)

Наказом т.в.о. директора ДП «Украерорух» №229/о від 27 березня 2017 року ОСОБА_1 був переведений на посаду начальника відділу режиму та охорони служби безпеки. (т.1 а.с.63)

Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача (т.1 а.с.11-12).

Наказом директора ДП «Украерорух» №236 від 6 липня 2017 року з 10 липня 2017 року була введена в дію оновлена організаційна структура підприємства та новий штатний розпис керівного складу, погоджений 29 червня 2017 року Міністерством інфраструктури України. (т.1 а.с.103-105)

Наказом т.в.о. директора ДП «Украерорух» №247 від 14 липня 2017 року (а.с.111-117 т.1) посада начальника відділу режиму та охорони служби безпеки підлягала скороченню.

20 вересня 2017 року позивачу було вручено попередження про наступне вивільнення №1-24-3236 від 28 серпня 2017 року, яким його було повідомлено про скорочення посади начальника відділу режиму та охорони служби безпеки протягом двох місяців з дня вручення попередження. (т. 1 а.с.13)

Позивачу також був наданий перелік вакантних посад. (т.1 а.с.14-19)

27 вересня 2017 року позивач звернувся до т.в.о. заступника директора з адміністративно-господарських питань ДП «Украерорух» Васильченко С.В. із службовою запискою №6.1-06-341, з проханням надати посадові інструкції з обов`язковим визначенням кваліфікаційних вимог, що висувались до кандидатів на заміщення таких вакантних посад: заступника директора з адміністративно-господарських питань, заступника директора з підтримки виробничої діяльності, начальника служби авіаційної безпеки, начальника відділу захисту інфраструктури служби безпеки Украероруху від актів незаконного втручання в діяльність в цивільній авіації та заступника начальника відділу захисту інфраструктури від актів незаконного втручання в діяльність цивільної авіації. (т. 1 а.с.25)

3 жовтня 2017 року позивач подав директору ДП «Украерорух» Бабійчуку Д.Г. заяви про переведення його на посади начальника відділу захисту інфраструктури служби безпеки Украероруху від актів незаконного втручання в діяльність цивільної авіації, заступника директора з адміністративно-господарських питань та начальника служби авіаційної безпеки (т.1 а.с.75-77).

18 жовтня 2017 року позивач звернувся із службовою запискою до начальника департаменту персоналу ДП «Украерорух», з повторним проханням надати посадові інструкції з визначенням кваліфікаційних вимог, що висувались до кандидатів на заміщення таких вакантних посад: заступника директора з авіаційної безпеки, режиму та охорони, начальника служби авіаційної безпеки, начальника служби інформаційних технологій, начальника відділу захисту інфраструктури служби безпеки Украероруху від актів незаконного втручання в діяльність цивільної авіації та начальника контрольно-ревізійного відділу юридичної служби. (т.1 а.с.31)

Також позивач вдруге звернувся до директора ДП «Укаерорух» із службовими записками, в яких він просив перевести його на посади начальника контрольно-ревізійного відділу, начальника відділу захисту інфраструктури служби безпеки Украероруху від актів незаконного втручання в діяльність цивільної авіації, начальника служби інформаційних технологій, заступника директора з авіаційної безпеки, режиму та охорони, а також начальника служби авіаційної безпеки. (т.1 а.с.26-30)

25 жовтня 2017 року начальник департаменту персоналу ДП «Украерорух» надіслала позивачу лист №1-32.1-4264, з викладенням кваліфікаційних вимог до посад начальника служби авіаційної безпеки, начальника відділу захисту інфраструктури від актів незаконного втручання в діяльності цивільної авіації, заступника директора з підтримки виробничої діяльності та заступника директора з адміністративно-господарських питань. (т. 1 а.с.32-34)

15 листопада 2017 року Первинною профспілковою організацією апарату управління ДП «Украерорух» було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв`язку із змінами в організаційній структурі підприємства, що підтверджується копією протоколу засідання Первинної профспілкової організації апарату управління ДП «Украерорух» №25-11 від 15 листопада 2017 року (т.1 а.с.80).

Наказом т.в.о. директора ДП «Украерорух» №864/о від 16 листопада 2017 року позивача було звільнено з роботи з 20 листопада 2017 року за скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. (т.1 а.с.81)

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що позивач відповідав кваліфікаційним вимогам посади начальника відділу захисту інфраструктури від актів незаконного втручання в діяльність цивільної авіації: його стаж роботи на посаді заступника начальника відділу режиму та охорони служби безпеки ДП «Украерорух» становить півтора року, а на посаді начальника цього відділу - майже 8 місяців.

Стаж військової служби позивача налічує 28 календарних років, він є ветераном військової служби та на підставі п.15 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» позивач мав переважне право на залишення на роботі.

Зазначив, що позивач не тільки відповідав кваліфікаційним вимогам, але й мав переважне право на заняття посади начальника відділу захисту інфраструктури від актів незаконного втручання в діяльність цивільної авіації.

Послався як на належний доказ на стенограму засідання комісії ДП «Украерорух», виконаної позивачем, з якого на думку суду вбачається, що члени комісії не запропонували позивачу жодної іншої посади, яка б на їх думку відповідала його кваліфікаційному рівню. (т.2 а.с.14-19)

Відповідачем не було надано доказів на спростування достовірності стенограми.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеній процесуальній нормі.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстави, зазначеної у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до ч.2 ст.492 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно з п.15 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранам військової служби надається право переважного залишення на роботі, на яку вони були зараховані вперше після звільнення з військової служби, при скороченні чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.3 ст.492 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абз.1 п.19 постанови №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не скористався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Колегія судів вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що позивач відповідає кваліфікаційним вимогам на посаді начальник відділу захисту інфраструктури від актів незаконного втручання в діяльність цивільної авіації на яку він претендував.

Згідно із листом начальника департаменту персоналу ДП «Украерорух» Грибенку О.І. №1-32.1-4264 від 25 жовтня 2017 року, було надано інформацію щодо посад на які претендував позивач.

Згідно із листом начальник відділу захисту інфраструктури від актів незаконного втручання в діяльність цивільної авіації повинен був мати повну вищу освіту відповідного професійного спрямування (тобто у цивільній авіації) за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра або спеціаліста; досвід роботи в авіаційній галузі на керівних посадах - не менше 1 року.

Перевага надавалась особам, які мали навички ефективного керівництва підрозділами і підлеглими посадовими особами; постановки завдань і організації їх виконання, оперативного прийняття і реалізації управлінських рішень; контролю за виконанням доручень; своєчасного виявлення та вирішення ситуацій, що призводять до конфлікту інтересів; аналізу, прогнозування та планування роботи; підготовки правових актів та службових документів; користування комп`ютерною технікою. При цьому досвід служби (роботи) в силових структурах відповідного спрямування держави вважався перевагою.

При інших рівних умовах кандидатів перевагою є рівень освіти кандидата. (т.1 а.с.32-34).

З пояснень наданих позивачем та його представником в судовому засіданні колегія суддів встановила, що позивач має вищу освіту за спеціальністю розвідник.

Колегії суддів не було надано належних підтверджень та доказів того, що освіта позивача відповідає вимогам посаді начальник відділу захисту інфраструктури від актів незаконного втручання в діяльність цивільної авіації.

Згідно з правилами сертифікації служб авіаційної безпеки в Україні, затвердженими Наказом Державіаслужби 02.06.2006 N397, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 16 червня 2006 р. за N 716/12590 встановлено, що актом незаконного втручання є протиправні дії, пов`язані з посяганням на нормальну і безпечну діяльність авіації й авіаційних об`єктів, унаслідок яких сталися нещасні випадки з людьми, майнові

збитки, захоплення чи викрадення повітряного судна або такі, що створюють ситуацію для подібних наслідків.

Колегія суддів вважає, що для вирішення зазначених задач особа яка претендує на посаду начальника відділу захисту інфраструктури від актів незаконного втручання в діяльність цивільної авіації повинна мати відповідну освіту відповідного професійного спрямування, та досвід служби (роботи) в силових структурах відповідного спрямування тобто цивільної авіації як зазначено у відповідній інструкції.

Суд першої інстанції зазначені обставини не перевірив, та помилково вважав, що освіта, стаж роботи та професійний рівень позивача відповідає зазначеним вимогам, з урахуванням стажу військової служби позивача 28 календарних років, того, що позивач є ветераном військової служби і на підставі п.15 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» мав переважне право на залишення на роботі.

Посилання суду першої інстанції на зміст стенограми засідання комісії ДП «Украерорух» як на належний доказ, колегія суддів вважає помилковим.

Зазначена стенограма зроблена та підписана позивачем, та не може бути належним доказом у справі.

На підтвердження існування такого засідання, дійсності та правочинності стенограми жодним документом зокрема протоколом проведення зазначеного засідання, позивачем не доведено.

Враховуючи зазначене, потреби спростування документу який суд першої інстанції вважав належним письмовим доказом у відповідача не було.

Колегія суддів вважає, що позивачу був наданий перелік вакантних посад для можливого переведення. З наданих йому посад він не обрав жодної.

Натомість отримавши відповідь щодо кваліфікаційних вимог тих посад на які він вважав, що може бути переведеним, та зазначив їх у заяві на ім'я директора ДП «Украерорух» Бабійчука Д.Г.:

начальника відділу захисту інфраструктури служби безпеки Украероруху від актів незаконного втручання в діяльність цивільної авіації;

заступника директора з адміністративно-господарських питань;

начальника служби авіаційної безпеки.

позивач на думку колегії фактично підтвердив свою відмову у переведенні на інші запропоновані йому посади.

Колегією суддів перевірено та встановлено, що кваліфікаційним вимогам зазначених посад позивач не відповідав.

Зазначене також підтверджується протоколом засідання комісії з проведенням консультацій з профспілками від 16.11.2017 р. (т.2 а.с.233)

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що комісія «Украероруху» не запропонувала позивачу на своєму засіданні жодної іншої посади, яка б на їх думку відповідала його кваліфікаційному рівню, оскільки список посад позивачу було надано завчасно під час повідомленні про наступне звільнення за скорочення.

Колегія суддів перевірила та встановила, що у відповідача мало місце скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідач додержався вимог законодавства, що регулює вивільнення працівника, запропонував йому вакантні посади.

Оскільки позивач не обрав запропоновані посади, а кваліфікаційним вимогам тих посад на які він претендував він не відповідав, то питання щодо розгляду його переважного права на залишення на роботі підприємством не вирішувалось.

Колегія суддів встановила відсутність з боку відповідача порушень вимог ч.2 ст.40 та ч.2, ч.3 ст.492 КЗпП України, та п.15 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

При звільненні позивача його права порушені не були, усі виплати проведені вчасно, видана трудова книжка.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із постановленням нового про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове про відмову з позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

Б. Б. Левенець