Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 274/3889/15-ц

провадження № 61-13911св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараш А. А., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи: ОСОБА_5 , служба у справах дітей Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Житомирської області в складі суддів: Шевчук А. М., Косигіної Л. М., Талько О. Б., від 11 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк, ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ОСОБА_5 отримав у банку кредит у розмірі 106 050 грн із строком його повернення до 08 січня 2011 року.

У забезпечення виконання основного зобов`язання між банком та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, за умовами якого останній надав в іпотеку житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В результаті неналежного виконання позивальником умов кредитного договору утворилася заборгованість за кредитом, відсотками та неустойкою, яка станом на 26 грудня 2014 року становить 969 223,98 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 92 208,19 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 314 334,84 грн, заборгованості за комісією - 8 001,47 грн та пені - 554 679,48 грн.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 969 223,98 грн звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки банком з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації 151 500 грн, але на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності за процедурою, передбаченою статтею 38 Закону України «Про іпотеку», а також виселити із вищезазначеного будинку відповідачів без надання їм іншого постійного житла.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області в складі судді Зайцева А. В. від 20 травня 2016 року в задоволенні позову банку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк звернувся з даним позовом до суду поза межами строку загальної позовної давності, про застосування якого представник відповідача ОСОБА_1 подав відповідну заяву, що є підставою для відмови у позові банку.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 травня 2016 року скасовано.

Ухвалено нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 09 січня 2007 року у сумі 177 614,26 грн, яка складається із: заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 121 619,58 грн та пені за процентами - 55 994,68 грн, звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 110,7 кв. м, житловою площею 23,9 кв. м, та земельну ділянку площею 0,0300 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації 151 500 грн, але на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності за процедурою, передбаченою ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що в результаті неналежного виконання позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість за кредитом, відсотками та неустойкою, яка станом на 26 грудня 2014 року становить 969 223,98 грн. Позивач пропустив строк позовної давності щодо частини позовних вимог. У межах трирічного строку позовної давності, що передував даті звернення до суду, підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 121 619,58 грн та пеня у межах річного строку позовної давності, що передував даті звернення з позовом до суду у сумі 55 994,68 грн, тобто загальна сума стягнення складає 177 614, 26 грн. У звязку із зазначеним апеляційний суд вказав, що указана сума заборгованості має бути погашена за рахунок іпотечного майна шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою-покупцем.

В частині позовних вимог про виселення відповідачів з іпотечного майна апеляційний суд відмовив, указавши, що оскільки іпотечний житловий будинок був придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, то виселення без надання відповідачам іншого постійного житлового приміщення є незаконним, оскільки чинним законодавством передбачено, що виселення у даному випадку має відбуватися із наданням іншого постійного житла, якого банк не зазначив.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, не повно дослідив зібрані у справі докази та дійшов помилкових висновків про задоволення позову. Скаржник указав, що апеляційний суд помилково не надав належної оцінки тому, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, що було вірно враховано районним судом.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року призначено до судового розгляду.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 09 січня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_5 укладений кредитний договір №ZRSWGA00000110, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 106 050 грн з процентною ставкою 16,08 % річних, а ОСОБА_5 зобов`язався повертати кредит та сплачувати проценти до 08 січня 2011 року.

У забезпечення виконання основного зобов`язання, 09 січня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», (іпотекодержателем) та ОСОБА_1 (майновим поручителем або іпотекодавцем) укладений договір іпотеки №ZRSWGA00000110, за умовами якого останній передав в іпотеку банку наступне нерухома майно: житловий будинок загальною площею 110,7 кв.м та земельну ділянку площею 0,0300 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як убачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_5 не виконав своїх зобов`язань належним чином та не повернув кредит та проценти за користування кредитом, у звязку із чим станом на 26 грудня 2014 року за кредитним договором утворилася заборгованість на суму 969 223,98 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 92 208,19 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 314 334,84 грн, заборгованості за комісією - 8 001,47 грн та пені - 554 679,48 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами статті 614 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, ЦК України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Умови укладеного між сторонами договору є обов`язковими для його сторін та їх правонаступників.

Судами установлено, що банк просив суд звернути стягнення на предмет застави шляхом його продажу банком як іпотекодержателем від свого імені у будь-якій особі-покупцеві, в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Однак, пункт 27 договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання.

Згідно указаного пункту договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом, зокрема, продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, зокрема на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).

Із прийняттям такого висновку внесена правова визначеність щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Розглядаючи позов банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком як іпотекодержателем від свого імені у будь-якій особі-покупцеві, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд помилково залишили поза увагою те, що такий спосіб звернення стягнення на іпотечне майно сторони договору іпотеки визначили як позасудовий, у зв`язку із чим указані вимоги позову іпотекодержателя в судовому порядку задоволенню не підлягають з підстав, указаних вище.

У звязку із тим, що вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню, також слід відмовити із указаних підстав у вимозі банку про виселення відповідачів з іпотечного майна.

Відповідно до вимог частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на зазначене, рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року підлягають скасуванню з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України із ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у даній справі.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик