ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 638/9113/19

Провадження № 22-ц/818/5790/19

26 грудня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2019 року (суддя Цвіра Д.В.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття нежитлового приміщення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 23440 грн., завдану моральну шкоду у розмірі 3000 грн. та судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона користується нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 цокольного поверху під`їзду № 6 . ОСОБА_3 проживає поверхом вище у квартирі 107 того ж будинку. 12.02.2019 року вищевказане нежитлове приміщення цокольного поверху було затоплено. Згідно з актом комісії Житлово - експлуатаційного підприємства від 12.02.2019 року, причиною затоплення було розрив гнучкого шлангу подачі холодної води в квартирі відповідача. Унаслідок залиття, нежитлове приміщення, яке орендує позивач потребувало термінового ремонту, оскільки працювати в ньому стало неможливо. Згідно з висновком № 18/06/2019 від 11.06.2019 року, складеним експертом, суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , вартість проведення ремонту нежитлового приміщення яке орендує позивач становить 20440 грн., за проведення експертизи позивачем сплачено 3000 грн., що підтверджується квитанцією.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття нежитлового приміщення.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку переліченими порушеннями відповідач вказує на те, що причиною затоплення був розрив гнучкого шлангу подачі холодної води в квартирі відповідача, тобто вказана особа має відповідати за шкоду, завдану майну позивача. Вказані обставини можуть бути підтверджені свідками у справі, які були присутні при складанні відповідного акту.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористалися.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що факт залиття приміщення позивача внаслідок течі саме з квартири відповідача не підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами. Оскільки за змістом ст. 1166 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, тоді як у даному випадку факт завдання шкоди саме відповідачем не встановлений.

Колегія суддів з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Матеріалами справи встановлено, що підприємець ОСОБА_5 і ФОП ОСОБА_1 уклали Договір оренди за № 2018--08-03 від 01.08.2018 року (а.с. 15-16). Згідно п. 1.3 цього договору, адреса об`єкта - АДРЕСА_1 , літ А-5. (а.с. 17).

12.02.2019 року вищевказане нежитлове приміщення цокольного поверху було затоплено.

Комісією у складі: начальника дільниці № 8 КП «Жилкомсервісу» Одарченко Д.Ю., інженера дільниці № 8 КП «Жилкомсервісу» Баркалової О.С., майстра дільниці № 8 КП «Жилкомсервісу» Акимової Т.І. складено Акт де зазначено, що 12.02.2019 року в квартирі АДРЕСА_1 , стався розрив гнучкого шлангу подачі холодної води під рукомийником, в результаті чого відбулося залиття нежитлового приміщення, розташованого нижче, в цокольному поверсі, під`їзд № 6 житлового будинку АДРЕСА_1 , «Baby Spa» (договір оренди від 01.08.2018. ФОП ОСОБА_1 ). В нежитловому приміщенні - стеля - облаштований подіум з гіпсокартону з LED освітленням, пофарбований водоемульсійною фарбою - видно сліди затоплення у вигляді розтріскування фарбувального шару, жовті плями і потьоки по всьому периметру стелі, залиття натяжної стелі зі слідами здуття, під стелею залиті стіни, потріскалася штукатурка. Залиття відбулося з квартири АДРЕСА_1 (а.с. 32).

Звітом про оцінку майна визначено матеріальний збиток, нанесений внаслідок залиття водопровідною водою нежитлового приміщення № 21 цокольного поверху, в житловому будинку літ А-5, вартість об`єкта оцінки (величина збитків) визначена витратним підходом, станом на 11.06.2019 року, становить 20440 грн. з ПДВ (а.с. 75-126).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність відсутня.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів неправомірних дій щодо залиття приміщення саме відповідача ОСОБА_2 , а як наслідок - відсутній безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями та шкодою.

Строки та порядок складання акту, форма і зразок акта про залиття та аварію затверджені Наказом Держкомітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. №76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій".

Відповідно до другого абзацу п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 N 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

При цьому, судом першої інстанції було правомірно відхилено Акт від 12.02.2019 року, як недопустимий доказ, який не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, а саме: Акт не затверджено; слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету під час складання акту не було; присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою; не вказано яка завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); акт не підписано та не ознайомлено позивача та відповідача. Крім того, у вказаному акті не зафіксовано відомості щодо винної сторони, як і будь-які дані про осіб, присутніх при складанні акту.

Таким чином, факт залиття приміщення позивача внаслідок течі саме з квартири відповідача не підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами. Оскільки за змістом ст. 1166 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, тоді як у даному випадку факт завдання шкоди саме відповідачем не встановлений. Предметом доказування у цій справі є факт залиття, наявність та розмір заподіяної шкоди, винність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями відповідача. Однак, всіх складових відповідальності відповідача встановлено в судовому засіданні не було.

Тобто, розмір матеріальної шкоди позивача, завданої внаслідок залиття нежитлового приміщення, не підтверджений доказами про винність дій відповідача, причинно-наслідковим зв`язком між шкодою та діями відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність допиту свідків, які були присутні при складанні Акту від 12.02.2019 року, суд апеляційної інстанції не приймає.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Абзацом 2 п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року N 76, визначено засоби доказування при обставинах встановлення шкоди, завданої внаслідок залиття нежитлового приміщення; вказана правова норма не свідчить про самостійне джерело доказів у вигляді показань свідків, що замінюють собою відповідний акт, складений в порядку визначеному чинним законодавством.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу чи мірою покарання за злочин ( Мельниченко проти України ).

Враховуючи недоведеність протиправних дій відповідача щодо залиття, які знаходяться в причинному зв`язку зі завданою шкодою, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95, ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України розглянувши скаргу на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді І.П.Коваленко

А.І.Овсяннікова