ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 658/1100/17 Головуючий в І інстанції Подіновська Г.В.
Номер провадження 22-ц/819/1721/2019 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Подіновської Г.В. від 16 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом з посиланням на те, що між ним та відповідачем 26.03.2010 року укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на загальну суму 1000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 28.02.2017 р. заборгованість за договором становить 42492,84 грн. та складається з заборгованості за кредитом 3856,53 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 32 947,79 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3188,86 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 1999,66 грн.

У зв`язку з цим просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 загальну суму заборгованості 42 492,84 грн.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) заборгованість за кредитним договором в сумі 3856,53 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду в частині заборгованості за процентами та неустойкою (пенею та штрафами), посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, як такого, що прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині не задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем до позовної заяви долучено копію анкети-заяви, з якої вбачається інформація відносно відповідача та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Також згідно вказаної заяви відповідач висловив згоду на оформлення договору та особистим підписом засвідчив, що ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді.

Крім того зазначає, що судом проігнорований той факт, що позивач, разом з анкетою-заявою, надав копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» особисто підписану відповідачем 26.03.2010 року, в якій зазначені всі істотні умови договору.

Також скаржник вказує на те, що про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування свідчать дії користувача з кредитними коштами та погашення ним заборгованості. Розрахунок заборгованості підтверджує її розмір та відповідачем не оскаржувався. При укладанні договору відсоткова ставка була визначена на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції вказує на те, що у даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» № 1023-XII (в редакції на момент укладення договору) в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 26 березня 2010 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

За статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом апеляційної інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 26.03.2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої отримав кредит за кредитною карткою у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті «www.privatbank.ua», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.8).

Також встановлено, що 26.03.2019 року відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої сторонами були визначені наступні умови надання кредитних коштів: пільговий період на безоплатне користування кредитними коштами до 30 днів; базова відсоткова ставка 3,0 % на місяць з розрахунку 360 днів на залишок заборгованості; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; комісія за несвоєчасне погашення заборгованості пеня (1) (нараховується за кожен день прострочення кредиту) - базова процентна ставка за договором/30 та пеня (2) (нараховується один раз в місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше) - 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів - 500 грн+5 %від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій, процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого підвищення ліміту кредитування - 4,5% (а. с. 9).

Викладені вище докази у своїй сукупності свідчать про укладення між сторонами у справі кредитного договору у письмовій формі.

Вказаним вище обставинам суд першої інстанції не дав оцінку, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність доказів на підтвердження факту досягнення сторонами згоди по усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно наданої банком довідки, ОСОБА_1 , на підставі укладеного договору б/н від 26.03.2010 року, отримав п`ять кредитних карток :

-382395, дата відкриття 01.04.2010, термін дії 01/14

-767176, дата відкриття 09.12.2010, термін дії 0914;

-567239, дата відкриття 22.02.2011, термін дії 12/14;

-769304, дата відкриття 22.06.2011, термін дії 01/15;

-958142, дата відкриття 15.03.2014, термін дії 07/17.

У судовому засіданні відповідач вказував на те, що останньою картою, якою він користувався була саме карта № НОМЕР_1 зі строком дії до січня 2015 року, більше жодної карти він не отримував.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, останнє погашення кредиту по карті № НОМЕР_1 , термін дії якої до 01/15 здійснювалось відповідачем 14.03.2014 року в сумі 790,00 грн. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до суду 30.03.2017 року. На цій підставі відповідач просив застосувати строк позовної давності до кожного з прострочених платежів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доказів погодження сторонами у справі строку договору банк суду не надав. З вказаної вище довідки вбачається, що кредитодавець та позичальник погодили порядок і термін щомісячного виконання зобов`язання, а саме повернення кредиту та сплату відсотків у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Дослідивши матеріали справи, розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, надані банком, суд приходить до висновку, що у справі відсутні докази отримання картки 958142 з терміном дії 07/17 відповідачем. Про вказані обставини свідчить і та обставина, що за вказаною картою було здійснено лише одне зарахування грошових коштів, а саме 200 грн, як депозит. Випуск останньої картки мав місце 15.03.2014 року, тобто в межах строку дії картки № НОМЕР_1 , якою постійно користувався відповідач. Доказів того, що картка НОМЕР_2 з терміном дії 07/17 випущена в межах кредитного договору від 26.03.2010 року позивачем суду не надано. Таким чином, колегія суддів виходить з того, що встановленим є факт користування відповідачем кредитною карткою № НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права щодо стягнення неустойки з пропуском строку позовної давності, оскільки отримана відповідачем картка діяла до січня 2015 року, після закінчення строку дії якої боржник не користувався нею, а позивач звернувся до суду з позовом лише у березні 2017 року. Таким чином позовні вимоги про стягнення неустойки за користування кредитом не підлягають задоволенню з інших підстав, а саме порушення строку позовної давності, про застосування якої просив відповідач.

З приводу позовних вимог про стягнення відсотків апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається (а.с.5) розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами станом на 01.04.2010 - 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Враховуючи, що після 14.03.2014 року відповідач припинив вносити чергові платежі, позивач звернувся до суду 30.03.2017 року, базова відсоткова ставка 3,0 % на місяць (з розрахунку 360 днів) на залишок заборгованості була встановлена кредитним договором, кінцевим терміном повернення якої був строк дії картки, тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість по процентах за користування кредитом за період з березня 2014 р. по січень 2015 р. в сумі 1101, 64 гривень (3947,13 грн. х 3% : 12 місяців х 10 місяців).

Вимоги позивача про стягнення відсотків за період з лютого 2015 року по лютий 2017 року задоволенню не підлягають, так як позивач в порушення вимог закону, нараховував відсотки після закінчення строку кредитування.

Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами, з постановленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення цих вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Керуючись ст. ст. 367; 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16 вересня 2019 року в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом скасувати і постановити нове.

Позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по процентах за користуванням кредитом задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість по процентах за користуванням кредитом в сумі 1101,64 гривень. В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 24 грудня 2019 року.

Суддя О.М. Полікарпова