Справа № 486/1529/18
Провадження № 2/486/105/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді - Савіна О.І.

при секретарі - Кучмар В.С.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації, виселення без надання іншого житлового приміщення,

без участі відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

29.10.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації, виселення без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2011 року та договору дарування від 12.04.2018 року, їй на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, кухні, ванної кімнати та туалету, загальною площею 36.5 кв.м, житловою площею 12.1 кв.м. Інша 1/2 частка квартири належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 .. Без узгодження з нею, як власницею 1/2 частини квартири, в квартирі розміщує свій офіс адвокат Уколов М.І.. Відповідач ОСОБА_3 до червня 2018 року проживала за місцем своєї реєстрації, але після отримання вказаної позовної заяви, стала часто перебувати в спірній квартирі. Зазначає, що спір щодо користування спірною квартирою між нею та ОСОБА_3 виник ще в 2014 році, однак, через те, що квартира однокімнатна, вирішити порядок спільного користування неможливо. Вказує, що пропонувала відповідачу ОСОБА_3 викупити належну позивачці частку квартири, але позитивної відповіді не отримала, через неспроможність відповідача сплатити її вартість. Відповідно до Звіту про оцінку майна, вартість квартири станом на 25 травня 2018 року складала 246 820.00 грн.. Відповідно, вартість 1/2 частки 123 410.00 грн.. У зв`язку з цим, просить припинити право ОСОБА_3 на належну їй 1/2 частку квартири, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням з позивача на її користь відповідної грошової компенсації. При цьому також просить виселити з вказаного житлового приміщення, без надання іншого, адвоката Уколова М.І., який в спірній квартирі не зареєстрований проте використовує її, як офіс. Судовий збір просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, направили на адресу суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, зазначили, що позовні вимоги не визнають у повному обсязі та просять відмовити у задоволенні позову.

30.11.2018 року відповідач ОСОБА_3 надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вселена в спірну квартиру за рішенням суду від 01.08.2014 року, а до цього, ОСОБА_1 здавала її квартирантам. Оскільки квартира перебувала у непридатному для проживання стані, вона змушена була деякий час проводити ремонтні роботи, а тому змогла вселитись тільки в січні 2018 року. ОСОБА_4 в даній квартирі ніколи не проживав, але інколи приходить до неї в гості. Також вказує, що не заперечує сплатити ОСОБА_1 вартість 1/2 частини квартири, однак вважає її вартість значно завищеною, оскільки житлова кімната має лише 12.1 кв.м житлової площі, квартира потребує капітального ремонту. Зазначає, що у власності іншого житла не має, а тому позбавлення її права власності завдасть їй значної шкоди. Окрім того вважає, що позивач повинна була пред`явити позов не про позбавлення її права власності на частину квартири, а про стягнення з неї вартості вказаної квартири, суму якої визначив би суд. Також зазначила, що в провадженні судді Далматової Г.А. перебувала цивільна справа № 486/1366/17 за аналогічним позовом та ухвалою суду від 10.09.2018 року залишена без розгляду. Однак вказана ухвала оскаржена нею до апеляційного суду, де було відкрито апеляційне провадження (а.с. 52-56).

Відповідач ОСОБА_4 24.01.2019 року надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в спірній квартирі ніколи не проживав, а зареєстрований за іншою адресою, де фактично і проживає. Також вказав, що кошти, які були внесені позивачем 21.08.2018 року в сумі 123 410.00 грн. на депозитний рахунок ТУ ДСА України, були повернуті позивачу ухвалою суду від 10.09.2018 року (а.с. 73).

Також відповідачі у своїх заявах неодноразово звертали увагу суду на неналежну сплату позивачем судового збору.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показали, що відповідач ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 фактично не проживає, однак останнім часом стала частіше навідуватись. При цьому, фактично в квартирі винаймає офіс адвокат Уколов М.І., де працює та приймає громадян. Також про це свідчить, наявна на вході, відповідна вивіска.

Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України, з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності, виданого 04.01.1994 року органом приватизації житла Южноукраїнського міськвиконкому, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 1/2 частці.

Також в судовому засіданні було встановлено, що після смерті ОСОБА_8 належну йому 1/2 частку вказаної квартири успадкували його доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_10 по 1/4 частці та в подальшому, згідно договору дарування від 12.04.2018 року, ОСОБА_10 подарувала свою 1/4 частку квартири на користь ОСОБА_1 ..

Після смерті ОСОБА_9 належну йому 1/2 частку квартири успадкували його діти від першого шлюбу ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та дружина ОСОБА_3 , по 1/6 частці кожен. Згідно договорів дарування від 03.02.2015 року та 29.04.2015 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 подарували свої по 1/6 частці квартири на користь ОСОБА_3 ..

Таким чином, право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 підтверджується: копією свідоцтва про право на спадщину від 11.10.2011 року, згідно якого остання набула право власності на 1/4 частину квартири та копією договору дарування від 12.04.2018 року, згідно якого набула право власності ще на 1/4 частину квартири, яку їй подарувала ОСОБА_10 (а.с. 11, 27-28).

Право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину спірної квартири підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що їй належить 1/6 частина вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.11.2011 року. Згідно договору дарування укладеного 03.02.2015 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_3 остання набула у власність 1/6 частину квартири, а згідно договору дарування укладеного 29.04.2015 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 набула у власність ще 1/6 частину вказаної квартири (а.с. 23-24, 25-26).

Частинами 1, 2 та 4 ст. 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Як вбачається з копії технічного паспорту на квартиру, квартира АДРЕСА_1 складається з однієї кімнати, кухні, ванної кімнати та туалету, загальною площею 36.5 кв.м, житловою площею 12.1 кв.м (а.с. 9-10).

Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16.01.2012 року № 6-81цс11, від 02.07.2014 року № 6-68цс14.

Аналіз ч.2 ст. 365 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається, а позивачу необхідно не лише довести обставини, передбачені ч.1ст. 365 ЦК України, а й внести розмір цієї компенсації на депозитний рахунок суду.

У відповідності до звіту про оцінку майна складеного 25.05.2018 року ТОВ «НОМО», вартість квартири АДРЕСА_1 складає 246 820.00 грн. (а.с.12-18).

21.08.2018 року ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , в сумі 123 410.00 грн., що підтверджується оригіналом наявної в матеріалах справи квитанції №0.0..1 від 21.08.2018 року (а.с. 2).

При цьому, позивач та представник позивача пояснили, що дійсно за ухвалою суду від 10.09.2018 року кошти з депозитного рахунку були повернуті позивачу. Однак, маючи намір повторно звернутись до суду з позовом, позивач кошти не отримувала, а долучила отриману квитанцію №0.0..1 від 21.08.2018 року, до даного позову.

Вирішуючи спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд виходить з того, що частки позивача та відповідача є рівними, однак реальний виділ вказаних часток є неможливим, а тому, враховуючи той факт, що спільне володіння і користування майном між сторонами неможливе, суд вважає, що наявні підстави, передбачені ст. 365 Цивільного кодексу України, для припинення права власності відповідача на частку за рішенням суду.

Також суд враховує той факт, що відповідач у спірному житловому приміщенні не проживає, а враховуючи його зручне розміщення на першому поверсі, надає його в оренду, як офіс, адвокату Уколову М.І.. Таким чином, припинення права власності ОСОБА_3 , яка забезпечена іншим житловим приміщенням, зі сплатою грошової компенсації, не завдасть їй істотної шкоди.

Як роз`яснюється у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно у натурі чи спільно користуватись ним.

Вартість, визначеної у висновку оцінювача від 25.05.2018 року, квартири АДРЕСА_1 складає 246 820.00 грн., відповідно вартість 1/2 частки складатиме 123 410.00 грн.. Дана сума перебуває на депозитному рахунку судової адміністрації, а тому, за рішенням суду, може бути виплачена відповідачу ОСОБА_3 ..

З`ясувавши обставини справи суд приходить до висновку, що право власності ОСОБА_3 на належну їй 1/2 частину квартири слід припинити, стягнувши з ОСОБА_1 на її користь вартість 1/2 частини квартири у розмірі 123 410.00 грн. та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаної квартири, яка належала ОСОБА_3 ..

На думку суду, таке припинення права власності, не завдасть істотної шкоди відповідачу.

Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно з ч.3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_4 в спірній квартирі не зареєстрований та зайняв житлове приміщення самоправно, без погодження з власником 1/2 частини вказаного приміщення ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що він підлягає виселенню з цього приміщення, без надання іншого.

Таким чином, позов ОСОБА_1 в даній частині також підлягає задоволенню.

Також судом встановлено, що в провадженні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області перебувала цивільна справа № 486/1366/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації та ухвалою суду від 10.09.2018 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без розгляду. За даними Єдиного реєстру судових рішень, постановою Миколаївського апеляційного суду від 11.12.2018 року апеляційна скарга представника відповідача на ухвалу суду від 10.09.2018 року, залишена без задоволення, а ухвала Южноукраїнського міського суду від 10.09.2018 року, залишена без змін. Відповідно, в провадженні суду не перебуває цивільної справи між тими самими сторонами та про той самий предмет спору.

З приводу сплати судового збору суд зазначає наступне.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною позовною заявою 29.10.2018 року.

Станом на 01.01.2018 року, ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою складали 1 відсоток ціни позову, але не менше 0.4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що складало не менше 1 762.00 грн. та не більше 616 700.00 грн., а за подання заяви немайнового характеру фізичною особою 0.4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що складало 704.80 грн..

Позивачем заявлено вимогу про припинення ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину квартири зі стягненням компенсації, про визнання за ОСОБА_1 права власності на вказану частину квартири та про виселення відповідача ОСОБА_4 .. При цьому позивач сплатила судовий збір в сумі 1 938.90 грн., з яких 1 234.10 грн. - 1 відсоток ціни позову та 704.80 грн. за позовну вимогу немайнового характеру. З огляду на те що вимоги про припинення права власності, стягнення компенсації та визнання права власності випливають одна з іншої, стосуються одного предмета спору, а саме - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , а тому, на думку суду, належним чином сплачені судовим збором.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач поніс документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 938.90 грн., які, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають стягненню з відповідачів на його користь (а.с. 1).

Як роз`яснено у п.39) Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору по 969.45 грн., з кожного.

Керуючись ст.ст. 355, 365, 391 ЦК України, ст.ст. 109, 116 ЖК України, ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації, виселення без надання іншого житлового приміщення, задовольнити у повному обсязі.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній власності зі стягненням компенсації з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в сумі 123 410 (сто двадцять три тисячі чотириста десять) гривень 00 коп..

Визнати право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 . За ОСОБА_1 .

Виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 938.90 грн., а саме: по 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 45 коп., з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

У зв`язку з оголошенням в судовому засіданні вступної і резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр Іванович Савін

Повний текст рішення складено 21.12.2019 року.