Справа № 279/2731/19
Провадження № 2/279/1316/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" серпня 2019 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Башинською Н.М., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені в порядку спрощеного провадження цивільну справу №279/1316/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що вона є співвласницею квартири АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.01.1994 року. В даному житловому приміщенні зареєстрований її син ОСОБА_2 , який вже більше року в квартирі не проживає, що підтверджується актом сусідів. Оскільки відповідач понад один рік відсутній за місцем реєстрації, з підстав, передбачених ст.405 ч.2 ЦК України, просить визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

25.07.2019 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем особисто 01.08.2019 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованого листа.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.01.1994 року приватизована квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних долях.

З свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.2004 року слідує, що після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину прийняла її дочка - ОСОБА_1 , яка складалась з 1/5 частки приватизованої квартири АДРЕСА_1 .

З свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.07.2017 року слідує, що після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину прийняла його дружина - ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_6 по 1/2 частки спадкового майна.

Згідно договору дарування від 21.07.2017 року ОСОБА_6 подарувала свою частку вищевказаної приватизованої квартири, своїй матері - ОСОБА_1 .

Таким чином, позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 4/5 частин квартири АДРЕСА_1 , а інша 1/5 частина цієї квартири належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 .

Отже, відповідач є співвласником майна з приводу користування яким порушено даний спір.

З довідки про склад сім`ї №1633 від 27.05.2019 року слідує, що позивач та відповідач зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою позову позивач зазначила ч.2 ст.405 ЦК України.

Так, частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

При цьому, статтею 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол). Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні.

Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності.

Так, згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З врахуванням наведених норм позбавлення прав власника, а саме права володіння та користування належним майном допускається лише на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови відшкодування вартості належного особі майна.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 4, 76 - 89, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 386, 405 ЦК України, ст.41 Конституції України,

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: