Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 502/2360/14-ц

провадження № 61-28442св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Сімоненко В. М.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10 березня 2017 року у складі судді Тюміна О. Г. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2017 року у складі колегії суддів: Громіка Р. Д., Черевка П. М., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 24 березня 2008 року ОСОБА_3 уклала з відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі ВАТ «Державний ощадний банк України»), правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», кредитний договір № 557 на отримання кредитних коштів у сумі 20 000,00 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договори поруки від 24 березня 2008 року № 557/1 та № 557/2. Унаслідок невиконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 06 квітня 2016 року виникла заборгованість за тілом кредиту у сумі 1 132,53 грн, за процентами за користування кредитними коштами у сумі 588,69 грн, крім того, за період з 06 квітня 2015 року до 06 квітня 2016 року банк нараховав пеню за прострочення сплати тіла кредиту у сумі 579,84 грн, за прострочення сплати процентів за користування кредитом 263,23 грн.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Державний ощадний банк України» після уточнення позовних вимог просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 2 566,29 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 10 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 отримувала кредит у сумі 20 000,00 грн частинами, остаточно банк виплатив їй кредитні кошти 19 вересня 2008 року. Проте ПАТ «Державний ощадний банк України» порушило умови кредитного договору, нараховувало проценти за користування кредитними коштами на всю суму кредиту. У такому разі суми, які сплачувала ОСОБА_3 на погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, банк зараховував на погашення процентів, нарахованих на всю суму кредиту, що потягнуло за собою штучне виникнення заборгованості за кредитом, на які банк нарахував неустойку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2017 року рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не довело позовних вимог та не спростувало висновків суду першої інстанції у цій справі.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2017 року, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження, витребувано справу з Кілійського районного суду Одеської області.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції.

У грудні 2017 року справу передано до Верхового Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що на виконання умов кредитного договору сплачені ОСОБА_3 кошти в першу чергу спрямовувалися на погашення заборгованості за простроченими процентами та за простроченим тілом кредиту, а лише потім на погашення поточних платежів. Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій взяли до уваги лише пояснення ОСОБА_3, не врахувавши надані банком розрахунки заборгованості, згідно з якими проценти за користування кредитними коштами нараховувалися на суму фактично виданих траншів у міру збільшення тіла кредиту з 10 000,00 грн до 20 000,00 грн.

Короткий зміст відзиву (заперечень) на касаційну скаргу

У січні 2018 року ОСОБА_3 подала до суду заперечення, у яких просить касаційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, а ухвалені у справі судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 24 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 557, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 20 000,00 грн зі сплатою 10,5 % річних, з кінцевим терміном погашення не пізніше 24 березня 2011 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 557/1, і між банком та ОСОБА_5 договір поруки № 557/2.

ОСОБА_3 отримала кредитні кошти трьома траншами: 04 квітня 2008 року 10 000,00 грн, 03 червня 2008 року 5 000,00 грн, 19 вересня 2008 року 5 000,00 грн.

ПАТ «Державний ощадний банк України» надало розрахунок, згідно з яким за кредитним договором рахується прострочена заборгованість за тілом кредиту у сумі 1 132,53 грн та за процентами за користування кредитними коштами у сумі 588,69 грн.

На підтвердження погашення кредиту ОСОБА_3 надала квитанції на загальну суму 23 091,62 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналогічні норми містилися у статтях 10, 58 ЦПК України у редакції цього кодексу, чинної на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 1.6.1.2 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісяця за методом факт/факт на фактично отриману позивальником суми кредиту, починаючи з дати видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту.

Установивши, що кредит отримувався траншами, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, здійснивши власний розрахунок процентів, що підлягали до сплати відповідно до пункту 1.6.1.2 кредитного договору, дійшов висновку, що ОСОБА_3 повністю погасила тіло кредиту та не має заборгованості за процентами за користування кредитом.

При цьому, суд відхилив наданий ПАТ «Державний ощадний банк України» розрахунок заборгованості за кредитним договором, визнавши, що нарахування банком процентів за користування коштами на всю суму кредиту не відповідає умовам договору, а спірна заборгованість за тілом кредиту виникла у звязку із зарахуванням банком частини коштів, сплачених на погашення тіла кредиту, в рахунок погашення неіснуючої заборгованості за процентами.

Щодо мотивів касаційної скарги, то її зміст фактично зводиться до переоцінки доказів, а саме розрахунку заявленої до стягнення заборгованості, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, який відповідно до статті 400 ЦПК України не має права досліджувати докази, подані позивачем на підтвердження своїх вимог та переоцінювати встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини.

Натомість наведені у касаційній скарзі доводи не містить обґрунтованих посилань на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10 березня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2017 року без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, то немає підстав для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: А. О. Лесько
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров
С. П. Штелик