Справа № 308/5239/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Торчинович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Ужгород, скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» поданої представником за довіреністю Верещак В.М. на дії (бездіяльність) державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, боржник ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст.259 та ч. 6 ст. 268 ЦПК України 06 серпня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 12 серпня 2019 року.

Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» в особі представника за довіреністю Верещак В.М. звернулося до Ужгородського міськрайонного суду із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, боржник ОСОБА_1 .

Скаргу мотивовано тим, що в проваджені Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області знаходилось виконавче провадження № 52192702 по виконанню виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 16.07.2014 року по справі № 308/17525/13, про стягнення з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК», заборгованості за кредитним договором у розмірі 223 200,98 грн. Заявник вважає, що в супереч вимогам чинного законодавства, заступником начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 23.04.2018 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Зазначає, що постанова мотивована тим, що ПАТ «ВТБ БАНК» перешкоджає проведенню виконавчих дій шляхом не проведенням авансування коштів на виготовлення технічної документації стосовно частки боржника у нерухомому майні.

Разом із тим, заявник вказує, що ПАТ «ВТБ БАНК» ніяким чином не перешкоджав проведенню виконавчих дій, так як виключно в його інтересах стягнути з боржника суму боргу. Заявник стверджує, що стягувач не отримував від відділу ДВС повідомлення про необхідність авансування витрат на виготовлення технічної документації на нерухоме майно боржника. Тим більше не попереджався відділом ДВС про повернення виконавчого документа Стягувачеві. До того ж, ПАТ «ВТБ БАНК» вважає, що державним виконавцем не в повному обсязі були проведені виконавчі дії по виконанню виконавчого листа по стягненню заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ БАНК». На підставі викладеного, керуючись ст.18, ст.19, ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.252-255 ЦК України, ст.ст. 447- 451 ЦПК України скаржник просить: скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувану від 23.04.2018р., а саме виконавчого листа по справі № 308/17525/13 від 16.07.2014р., виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ БАНК» боргу у сумі 223 200,98 грн.

Сторони в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Від представника заявника, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника заявника, скаргу підтримує в повному обсязі.

Від начальника Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області на адресу суду надійшли заперечення на заяву по справі №308/5239/18 від 11.05.2018 року. Зі змісту прохальної частини такого, просив розглядати скаргу без участі представника Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області.

Боржник в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило від останнього.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. З огляду на викладене суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін які не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції та у відповідності до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII. Відповідно до п. 7 Розділу XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

При цьому, в Прикінцевих та Перехідних положеннях Закону від 02.06.2016 № 1404 вказано порядок виконання та правового регулювання саме "виконавчих дій", а не "виконавчого провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі по тексту - Закон від 21.04.1999 № 606), так і Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII. виконавче провадження визначається як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Тобто з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404 слід вважати, що кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження повинна регулюватись тим нормативно- правовим актом, під час дії якого вона була розпочата.

Матеріалами справи встановлено, що на виконанні в Ужгородському МВ ДВС перебувало виконавче провадження № 52192702 відкрите 12.09.2016 року відповідно до виконавчого листа №308/17525/13-ц виданого 16.07.2014 року Ужгородським міськрайонним судом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості в розмірі 223 200,98 грн. Виконавче провадження за вказаним листом було відкрито 12.09.2016 року та розпочате до введення в дію Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016р. № 1404.

Відповідно до ст. 11 Закону від 21.04.1999 № 606, який був чинний на момент винесення постанови про відкриття зазначеного виконавчого провадження та ст. 19 Закону від 02.06.2016 № 1404, чинного на сьогодні державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

27.10.2016 року у присутності боржника, складено постанову про опис та арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане спростовує доводи скаржника про те, що в порушення вимог п. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна, державним виконавцем не були винесені постанови про арешт рухомого та нерухомого майна боржника та не були занесені данні про арешт всього майна боржника у відповідні державні реєстри.

Окрім того, з дослідженого зазначеного акту від 27.10.2016 року (копія якого разом із запереченнями додана до матеріалів справи) у присутності боржника, таким актом засвідчено і те, що у квартирі боржника не перебуває майно на яке можливо звернути стягнення, а лише те, на яке стягнення не звертається відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Одночасно боржники пояснили, що у квартирі зареєстровані малолітні діти - а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надано копії відповідних документів. Так, з огляду на вказане стягнення на вказану квартиру не зверталось.

Відповідно до відповідей реєструючих установ земельні ділянки та транспортні засоби за боржником не зареєстровано вказане підтвердженно відповідними листами копії яких додано до матеріалів справи.

Згідно листа від 02.11.2017 року, копія якого міститься в матеріалах справи, відділом ДВС направлено лист стягувачу відповідно до якого запропоновано стягувачу авансувати кошти на проведення виконавчих дій стосовно звернення стягнення на інше майно боржника, а саме; на 11/100 частини нежитлового приміщення, вбудованого приміщення, загальною площею 121,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 .

Зі змісту вказаного листа встановлено, що стягувача попереджено про наступне: «Відповідно до ч. 5 ст. 50 Закону України „ Про виконавче провадження ", у разі відсутності технічної документації на майно, у зв`язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється у встановленому порядку за рахунок авансування стягувана. Якщо стягувач протягом 10 робочих днів строк, з дня одержання відповідного повідомлення державного виконавця, не авансує витрати на підготовку технічної документації, що характеризують об`єкт нерухомості, виконавчий документ повертається стягувачу. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 37 Закону України „ Про виконавче провадження " виконавчий документ повертається стягувачеві, у разі якщо стягувач не здійснює авансування витрат на проведення виконавчих дій, якщо їх авансування передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа».

У зв`язку з тим, як зазначає державний виконавець, що авансування витрат не було проведено, 23.04.2018 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016р. № 1404.

Відділом ДВС надано до суду підтвердження того, що вказаний лист було направлено на адресу стягувачу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Як передбачено ч. 1 ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій суб`єктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, пов`язаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобов`язаний додатково здійснити авансування таких витрат.

Згідно ч. 5 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII у разі відсутності технічної документації на майно, у зв`язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку за рахунок додаткового авансування стягувана. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня одержання відповідного повідомлення виконавця не авансує витрати, пов`язані з підготовкою технічної документації на майно, виконавчий документ повертається стягувачу, за умови що відсутнє інше майно у боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Необхідною умовою для застосування державним виконавцем вказаної норми матеріального права є встановлення ним факту отримання стягувачем листа з пропозицією здійснити авансування витрат, і не виконання цієї пропозиції у визначений державним виконавцем строк, а також попередження про повернення виконавчого документа державним виконавцем у разі відмови у авансуванні таких витрат у визначений строк.

Дійсно, в матеріалах справи є лист відділу ДВС від 02.11.2017 року, адресований банку, з проханням авансувати витрати, пов`язані з проведенням експертної оцінки вартості описаного майна боржника.

Разом з тим, як зазначає представник заявника, що банком не було отримано інформації про необхідність авансування коштів на виготовлення технічної документації стосовно частки боржника у нерухомому майні, а тому таке не було проведено.

Відповідно до ч. 1 , 2 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Документи виконавчого провадження державним органам, органам місцевого самоврядування, банкам, іншим фінансовим установам, підприємствам, установам, організаціям, посадовим чи службовим особам можуть надсилатися у формі електронних документів.

При цьому, підтвердження про отримання листа Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 02.11.2017 року, адресованого банку, з проханням авансування коштів на виготовлення технічної документації стосовно частки боржника у нерухомому майні в матеріалах справи відсутні.

Судом приймаються як обґрунтовані доводи скаржника ПАТ «ВТБ Банк» про те, що він не отримував від державного виконавця пропозицій, направлених 02.11.2017 року, щодо авансування коштів на виготовлення технічної документації стосовно частки боржника у нерухомому майні, оскільки представником Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області не представлено доказів протилежного.

Таким чином, системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що державний виконавець повинен здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення навіть у разі утруднення його виконання у тому числі й звертатися до стягувача з пропозицією щодо авансування організації та проведення виконавчих дій. Утім, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо отримання стягувачем звернення державного виконавця з такою пропозицією, чи звернення самого стягувача до державного виконавця з таким клопотанням для його подальшого погодження для своєчасного та належного виконання виконавчого листа.

При винесенні постанови від 23.04.2018 державним виконавцем не враховано положення частини 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-УІІІ, про що свідчить те, що суду не надано відповідний акт, який свідчить про наявність обставин щодо перешкоджання стягувачем проведенню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

На основі всебічно з`ясованих обставин, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 124, 126, 353, 447, 449,450 ЦПК України України, ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» поданої представником за довіреністю Верещак В .М. на дії (бездіяльність) державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, боржник ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову заступника начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 23.04.2018 року у виконавчому провадженні №52192702 про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме виконавчого листа виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 16.07.2014 року по справі № 308/17525/13, про стягнення з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК», заборгованості за кредитним договором у розмірі 223 200,98 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХШ«Перехідні положення» ЦПК України в новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош