ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі:Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року, ухваленого суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі, (відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що він працював машиністом бульдозера на ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та ТОВ «Шляхпостач КР».

Актом форми П-4 розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання, а саме: п.19, вина підприємства відповідачів підтверджена повністю.

ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 № 0003599 встановлено первинно та безстроково 35 % ступінь втрати професійної працездатності.

Відповідно до вказаних документів позивачу встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба та ХОЗЛ, внаслідок чого він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування.

У зв`язку з професійним захворюванням було порушено нормальні життєві зв`язки позивача. Позбавившись можливості реалізовувати свої звички та бажання, у нього постіно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Перебуваючи на лікуванні, він не може вести повноцінний образ життя, відчуває страждання, фізичну біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої в почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів.

У зв`язку з чим, позивач вважає, що з боку роботодавців йому має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я.

Розмір моральної шкоди розраховано позивачем відповідно до даних Головного управління статистики у Дніпропетровській області, а саме: середньомісячна номінальна заробітна плата штатних працівників, зайнятих у юридичних осіб області та їх відокремлених підрозділах з кількістю найманих працівників 10 і більше осіб, з січня 2016 року становила 4445,00 грн., так як професійне захворювання встановлено в 2013 році, тобто пройшло три роки, то 4445,00 грн. * 3 роки, що дорівнює 160000,20 грн.

Згідно з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.03.2013 року підтверджена вина відповідачів та не визначено окремо ступінь вини кожного підприємства, то 160000,20 грн. : 2 (кількість винних відповідачів), дорівнює 80000,10 грн.

Просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» суму моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 80 000,10 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, а також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР» суму моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 80 000,10 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР» про відшкодування моральної шкоди працівнику в разі ушкодження його здоров`я задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР» на користь держави судові витрати в розмірі 500,00 грн. (п`ятсот гривень).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність судового рішення в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, ставить питання про зміну рішення суду в частині повного задоволення його позовних вимог та стягнення з відповідачів на його користь по 80 000 грн. моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Скаржник вважає, що судом не взято до уваги його трудовий стаж на підприємствах відповідачів, а саме: ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - 35 років 6 місяців, ТОВ «Шляхпостач КР» - 2 роки 10,5 місяців, у зв`язку із чим вважає, визначений судом до відшкодування розмір моральної шкоди, таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до записів у його трудовій книжці з 22 березня 1974 року по 30 вересня 2009 року працював у ПрАТ «ПівнГЗК» трактористом в кар`єрі, машиністом крана, машиністом бульдозера. 30 вересня 2009 року він звільнився у зв`язку з переведенням до ТОВ «Шляхпостач КР» (а.с. 6-8).

З 01 жовтня 2009 року до 01 лютого 2011 року працював у ТОВ «Шляхпостач КР» машиністом бульдозера в кар`єрі та на кар`єрній поверхні шостого розряду на дільницю №7.2 механізації для забезпечення робіт постійних колій служби механізації колійних робіт №7.

З 01 лютого 2011 року до 14 серпня 2012 року машиністом бульдозера (гірничі роботи) на дільницю 7.2 механізації для забезпечення робіт постійних колій служби механізації колійних робіт. Звільнений 14 серпня 2012 року за власним бажанням.

Довідкою МСЕК серії АБ №0003599 від 20.05.2013 позивачу встановлено 35% втрати працездатності по професійному захворюванню, з них 25% - вібраційна хвороба та 10% - ХОЗЛ з 22 квітня 2013 року та безстроково. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення медичним лікуванням та виробами медичного призначення (а.с. 5).

Згідно з висновком про наявність шкідливих умов праці, зазначених у п.13 акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 15 березня 2013 року такими є виробнича загальна транспортна вібрація, аерозоль переважно фіброгенної дії в параментрах, що перевищували гранично допустимі (а.с. 9-10).

Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 березня 2013 року встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є: вібрація, еквівалентний рівень віброприскорення в дБ: 68 при гранично допустимій 65. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/мз: з вмістом кристалічного діоксиду кремнію (SіО2) у пилу від 10% до 70% - 2,6 при гранично допустимій до 2,0. Умови праці машиніста бульдозера за концентрацією аерозолю переважно фібро генної дії відноситься до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за рівнем виробничої загальної транспортної вібрації до ІІІ класу 1 ступеню шкідливості.

З дослідженого судом п.16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 березня 2013 року вбачається, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на дільниці підйомно-транспортного устаткування машиністом бульдозера (кранівником) виконував роботи в кар`єрах та на кар`єрній поверхні з керування бульдозером Б10М.0111ЕН для переміщення гірничої маси, грунту та інших матеріалів, виконання планувальних робіт в кар`єрі, на відвалах, зачищення пласта, брівки, розрівнювання породи, профілювання і підвищення колій, підтягування гірничої маси, розорювання відвалів, в умовах впливу підвищених параметрів виробничої загальної транспортної вібрації, аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони, джерелами утворення яких були відповідно конструктивна недосконалість бульдозера та несвоєчасне проведення зрошення робочого майданчика переміщення бульдозера.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що, професійне захворювання позивачем отримано під час виконання трудових обов`язків на підприємствах відповідачів, у зв`язку із чим поклав обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, завдану ушкодженням здоров`я на Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР».

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, стягнутої з відповідачів на користь позивача, і не погоджується з доводами апеляційної скарги позивача. щодо заниженого судом розміру моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним на підприємстві відповідача професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач ОСОБА_1 , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню з відповідачів на відшкодування моральної шкоди, суд виходив з конкретних обставин справи, суд врахував характер та глибину фізичних, душевних страждань позивача від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків та потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням стажу роботи на кожному з підприємств відповідачів, встановлену втрату професійної працездатності у розмірі 35% з 22.04.2013, безстроково, стягнув з відповідача ТОВ «Шляхпостач КР» 10 000,00 грн., а з відповідача ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - 40 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідачів на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди.

Колегія суддів, беручи до уваги тяжкість завданої позивачу моральної шкоди, яку він отримав внаслідок професійного захворювання під час виконання ним трудових обов`язків на виробництвах відповідачів, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили їх незворотність, вважає що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, тому відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про необхідність збільшення суми моральної шкоди до заявлених у позові вимог.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: