Ухвала

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 758/8535/16-ц

провадження № 61-15323ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іскоростенського Дмитра Анатолійовича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА СТУДІЯ» про захист честі, гідності, ділової репутації та визнання недостовірною інформації, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати інформацію про нього, яка була поширена ОСОБА_2 на телеканалі 3S.TV Товариства з обмеженою відповідальністю «Савік Шустер студія» (далі - ТОВ «Савік Шустер студія») у випуску передачі програми «ІНФОРМАЦІЯ_2» від ІНФОРМАЦІЯ_1, недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію; зобов`язати відповідачів в строк не пізніше 5 днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію про те, що він підпадає під люстрацію, шляхом зачитування в ефірі програми «ІНФОРМАЦІЯ_2» на телеканалі 3S.TV ТОВ «Савік Шустер студія» резолютивної частини рішення; зобов`язати ОСОБА_2 в строк не пізніше 5 днів з дня набрання рішенням суду законної сили вибачитися перед ним за поширення недостовірної інформації на телеканалі 3S.TV ТОВ «Савік Шустер студія» під час передачі програми «ІНФОРМАЦІЯ_2»; стягнути з відповідачів солідарно на його користь на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що на телеканалі 3S.ТV ТОВ «Савік Шустер студія» у передачі програми «ІНФОРМАЦІЯ_2 робота над помилками. Світова війна з корупцією: український фронт» від 20 травня 2016 року народний депутат, позафракційний, лідер партії «Громадський рух «Народний контроль», Секретар Комітету Верховної Ради України з питань запобігання та протидії корупції ОСОБА_2 сказав таке: «...Просто, наприклад, одне з останніх призначень ОСОБА_3 я неодноразово у цій студії розповідав про його дивні призначення, як, наприклад, на керівника внутрішньої служби безпеки податкової: свого однокласника, пана ОСОБА_5 , який взагалі підпадає під люстрацію, бо працював у Генеральній прокуратурі. До речі, під час "майдану" - у відділі, який мав слідкувати за тим, як діють правоохоронні органи, тобто "Беркут" у тому числі. По цій людині взагалі треба проводити кримінальні провадження...». При цьому, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» та Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою, четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563, Генеральною прокуратурою України було проведено перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою, четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» щодо нього та відповідно до Довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», відносно нього не застосовуються заборони, визначені частинами третьою, четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року позов залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року залишено без змін.

09 серпня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Іскоростенський Д. А. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 липня 2019 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом спору у цій справі є відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Тобто в указаній частині справа № 758/8535/16-ц є малозначною в силу вимог закону.

Також предметом позову в цій справі є вимога про захист честі, гідності, ділової репутації та визнання недостовірною інформації, зобов`язання вчинити дії.

Справа в цій частині вимог є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При застосуванні критерію малозначності у цій справі Верховний Суд також врахував, що справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями процесуального закону могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 10 липня 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Іскоростенського Дмитра Анатолійовича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА СТУДІЯ» про захист честі, гідності, ділової репутації та визнання недостовірною інформації, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук