Справа № 464/1485/18 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/874/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 11 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, процентів за користування грошима, -

в с т а н о в и в:

21.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти у сумі 119000,00 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 65764,72 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що у період з березня по квітень 2015 року помилково сплатив на користь відповідача грошові кошти через відділення банку у розмірі 119000,00 грн. Жодних договірних відносин між сторонами не було. У зв`язку з наведеним, просив відповідно до ст.ст. 1048, 1212 ЦК України повернути йому безпідставно набуті відповідачем грошові кошти та проценти за користування ними.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 119000,00 грн., процентів за користування грошима у сумі 65734,72 грн., а всього у розмірі 184734 гривні 72 копійки відмовлено. Судові витрати покладено на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що районний суд не врахував, що ним помилково було сплачено на користь відповідача грошові кошти через відділення ПАТ КБ «Приват Банк» в сумі 119 000 грн. 00 коп., оскільки між сторонами не було укладено жодних договорів, які б могли стати підставою для отримання відповідачем таких грошових. Відтак, вважає, що сума у розмірі 119 000 грн. 00 коп. та 65734 грн. 72 коп. за користування чужими грошовими коштами підлягає стягненню в його користь з відповідача. Зазначає, що відповідач не довів укладення між сторонами договору позики. Вважає, що долучена відповідачем до матеріалів справи розписка про відсутність будь-яких претензій матеріального характеру до ОСОБА_1 є неналежним та недопустимим доказом у справі. У зв`язку з наведеним, вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

26 липня 2019 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначено, що між сторонами, внаслідок укладення договору позики грошових коштів, виникли договірні правовідносини, а тому повернення позивачем суми позики не може вважатися набуттям майна без достатньої правової підстави з подальшим її повернення у відповідності до ст. 1212 ЦК України. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 11 січня 2019 року залишити без змін.

У засідання колегії суддів, призначене на 14.08.2019 року, учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності по наявних матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Положеннями ч.1 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося у не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних відносин у майбутньому певних цивільних прав і обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст. 11,600, 601, 604-607,609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Судом встановлено, що на картковий рахунок відповідача ОСОБА_2 № НОМЕР_1 у відділенні філії Харківського ГРУ Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» через касу банку позивачем внесено грошові кошти га загальну суму 119 000,00 грн. шляхом поповнення картки готівкою у відділенні на картку відповідача наступними платежами: 20 березня 2015 року у розмірі 30000,00 грн. (платник та одержувач коштів відповідач ОСОБА_2 , призначення платежу - надходження готівки за платіжними картками), 01 квітня 2015 року у розмірі 35000,00 грн. (платник та одержувач коштів відповідач ОСОБА_2 , призначення платежу - надходження готівки за платіжними картками), 10 квітня 2015 року у розмірі 6000,00 грн. (платник та одержувач коштів відповідач ОСОБА_2 , призначення платежу - надходження готівки за платіжними картками), 28 квітня 2018 року у розмірі 20000,00 грн. (платник ОСОБА_1 , одержувач коштів ОСОБА_2 , призначення платежу - надходження готівки за платіжними картками), 29 квітня 2015 року у розмірі 28000,00 грн. (платник ОСОБА_1 , одержувач коштів ОСОБА_2 , призначення платежу - надходження готівки за платіжними картками).

Також судом встановлено, що 29.04.2015 року ОСОБА_1 здійснив платіж шляхом переказу коштів з картки Приватбанк через Приват24 в розмірі 2000,00 грн. на банківську картку відповідача.

Зазначене підтверджується копіями квитанцій та випискою з карткового рахунку ОСОБА_2 від 04.06.2018 року (а.с. 4, 32-36).

Тобто, матеріалами справи встановлено, що відповідач набув кошти на загальну суму 121 000, 00 грн. багаторазовими платежами, які здійснив позивач, що підтверджує наявність у нього для таких дій відповідних правових підстав. Крім того, кошти позивачем вносилися на картковий рахунок відповідача, який йому був відомий, із зазначенням реквізитів отримувача платежів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що грошові кошти у сумі 119 000,00 грн. не можуть вважається отриманими відповідачем безпідставно в розумінні ст.1212 ЦК України.

З наведених мотивів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 119000,00 грн. та процентів за користування такими у сумі 65734,72 грн.

Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 11 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23.08.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.