П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 211/2069/15-ц

провадження № 61-31086 св 18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2017 року у складі судді Бардін О. С. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року в складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки № 03 від 2 березня 2007 року, укладений між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (надалі - АКІБ «УкрСиббанк»), посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І. І., в усіх його частинах.

На обґрунтування позову посилалась на те, що 2 березня 2007 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту, на забезпечення виконання якого нею було передано банку в іпотеку чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

На момент укладення зазначених договорів позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 та мала неповнолітнього сина ОСОБА_6 І, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вважає, що договір іпотеки є несправедливим та має бути визнаний недійсним у звязку з тим, що банк, надавши їй кредит в іноземній валюті, переклав на неї всі ризики знецінення національної валюти, а також при укладенні договору не було отримано дозволу опіки та піклування, що порушує майнові права дитини.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції, за висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 просили скасувати рішення судів попередніх інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 211/2069/15-ц з Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли неправильних висновків при розгляді цієї справи, оскільки, на думку заявників, відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови у позові про визнання іпотечного договору недійсним.

Доводи інших учасників справи

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи

Під час розгляду справи суди установили, що 2 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до пункту 1.1. якого банк зобовязався надати позичальнику, а позичальник зобовязалася прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 13000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 65650 гривень за курсом Національного банку України на день укладання цього договору.

Згідно з пунктом 1.2.2 кредитного договору, позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 01 березня 2017 року.

Того ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» як іпотекодержателем та ОСОБА_4 як іпотекодавцем було укладено договір іпотеки № 03, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно чотирьохкімнатну квартиру, розташовану на першому поверсі пятиповерхового житлового будинку загальною площею 60,7 кв.м. житловою площею 44,8 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу від 16 серпня 1999 року.

Договором поруки № 0П від 2 березня 2007 року ОСОБА_5 поручився перед АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх свої зобовязань за договором про надання споживчого кредиту, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Суди також установили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, неповнолітнього на дату укладення договору іпотеки.

ОСОБА_5 надав згоду своїй дружині ОСОБА_4 на передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1, яка є обєктом права їх з дружиною спільної сумісної власності як така, що набута ними за час шлюбу на спільні кошти. Однак щодо наявності у них спільних дітей віком до 18 років та повідомлення про наявність прав на вказану квартиру у їх спільних дітей чи третіх осіб, ОСОБА_5 не заявлено.

За адресою: АДРЕСА_1, значаться зареєстрованими ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_5

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

За змістом статті 32 ЦК України, статті 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» в кожному конкретному випадку суди повинні: перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом таких батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини.

Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року № 6-589св16 та у постановах Верховного Суду від 14 червня 2018 року № 697/1327/17 і від 26 вересня 2018 року №521/6707/15-ц.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що підстав для визнання недійсним договору іпотеки у звязку з неотриманням згоди органу опіки для піклування на його укладення немає, оскільки не доведено майнове право дітей на житловий будинок, який передано в іпотеку.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вже буди предметом дослідження та розгляду в суді апеляційної інстанції та по своїй суті зводяться лише до незгоди із судовими рішеннями.

При цьому, завдання цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав, досягнуто, спір вирішено, а тому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення лише з формальних підстав.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін з підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 141, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

С.

Ю. Мартєв

Є.

В. Петров