Справа № 308/5799/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Торчинович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за спільною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 29 липня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 08 серпня 2019 року.

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Ужгородського міськрайонного суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу.

Свою заяву мотивують тим, що між заявниками: ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 , укладено шлюб, який 08 вересня 2012 року зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 319. Від шлюбу у них народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Їх подружнє життя не склалося, у заявників різні погляди на життя, між ними постійно виникали побутові сварки, від чого страждала їх малолітня дитина. Вже більше року вони спільно не проживають, фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам спільної дитини, а тому вважають, що шлюб укладений між ними, слід розірвати.

В заяві вказано, що 22 травня 2019 року між заявниками укладено договір, яким врегульовано питання щодо місця проживання спільної дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дитини, копію якого додано до заяви. А також, 22 травня 2019 року між заявниками укладено договір про сплату аліментів на дитину, який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Дроботя А.В., реєстровий № 269, в якому визначено розмір та порядок сплати аліментів батьком дитини, копію якого також надано до матеріалів заяви.

Окрім того, заявники вказують про те, що жодних майнових та інших претензій один до одного вони не мають.

На підставі вище наведеного, керуючись ст. 109 СК України, заявники просять: шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 319 від 08 вересня 2012 року, - розірвати. А справу розглянути без їх участі.

В судове засідання заявники не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

На адресу суду надійшли заяви від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про те, що спільну заяву про розірвання шлюбу вони підтримують та розгляд справи просять проводити за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вказана заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Згідно частин 2 та 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу.

Згідно свідоцтва про шлюб від 17 травня 2019 року серія НОМЕР_1 , виданого повторно, між ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 , укладено шлюб, який 08 вересня 2012 року зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 319.

За час сімейного життя у подружжя народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.01.2013 року сері НОМЕР_2 .

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу. При цьому, подружжя досягли згоди про те, з ким буде проживати їхня донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, також подружжя дійшло згоди стосовно розміру та періодичності сплати аліментів на їх утримання. Вказане закріплено в договорі від 22 травня 2019 року про місце проживання дитини, та участі батьків у її вихованні та нотаріально завіреному договорі від 22 травня 2019 року про розмір та порядок сплати аліментів батьком дитини. Копії яких додано до матеріалів справи.

При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з`ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя, як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також у з`ясуванні відповідності умов договору інтересам дитини (дітей).

Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , усвідомили всі можливі наслідки розірвання шлюбу між ними та бажають розірвати шлюб між собою, адже це не суперечить їх дійсній, внутрішній волі, як сторонам у шлюбі.

Враховуючи вищевикладене, суд з`ясувавши, що бажання сторін відповідають їх волі, дійсні причини подання заяви про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітньої дитини, перевіривши умови письмового договору передбаченого ч. 1, 2 ст. 109 СК України, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і тому шлюб має бути розірваний.

Таким чином спільна заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст. ст. 104,109 Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. 293, 294 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя - задовольнити.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дівоче прізвище - ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який 08 вересня 2012 року зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 319 - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош