Провадження № 2/752/1868/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.09.2019 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Петрова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

позивачі звернулись до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на садовий дачний будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є дружиною та донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті була заведена спадкова справа і спадкоємцями за законом в рівних частинах є позивачі у справі.

Однак, за життя ОСОБА_3 не встиг оформити право на садовий дачний будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що був збудований ще в 1981 році, що унеможливлю отримання Свідоцтва про право га спадщину за законом у визначений законом спосіб.

З огляду на викладене позивачі просять в судовому порядку визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 по Ѕ частині за кожною на об`єкт нерухомості, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з садового дачного будинку, позначеного в технічному паспорті літерою А, загальною площею 39,8 кв.м., житловою 20 кв.м., сараю Б та споруди - огорожі № 1.

Представником позивача подана заява, відповідно до якої він підтримав заявлений позов, просив його задовольнити та розглянути справу у відсутність позивачів та їх представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подавши до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову, з огляду на відсутність в матеріалах справи документів, що підтверджують право власності спадкодавця на будинок АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.60).

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої у т.ч. входить садовий дачний будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації № ПБ-2018 № 588, будинок АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрований.

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 обліковується за ОСОБА_3 , що підтверджується інформаціє, наданою Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 01.03.2018 р. № .

Як встановлено судом зазначений садовий будинок був побудований ОСОБА_3 в 1981 році, на земельній ділянці, що обліковується за ним.

Відомості про введення будинку в експлуатацію в матеріалах справи відсутні.

Виникнення права власності на будинки, що побудовані до 1992 року, регулювалось положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські (будинкові) книги місцевих рад.

Крім того, погосподарські (будинкові) книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських (будинкових) книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках, державний облік житлового фонду, незалежно від його належності, здійснювався за єдиною для Союзу PCP системою на основі реєстрації і технічної інвентаризації.

Міськими, сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських (будинкових) книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Згідно п.3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом від 24.06.2011 року № 91 з наступними змінами зазначено, що «Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (пункт 3.1 .розділу III в редакції Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 304 від 13.06.2012р.)

Оскільки садовий будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , був збудований в 1981 році, тобто до 05.08.1992 року, відповідно до роз`яснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 12/5-74 від 02.03.1999 року визнання права власності на нього, можливо без складання акту про прийняття житлового будинку в експлуатацію.

Крім того, така правова позиція підтверджується у розділі 3.2 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4/13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», порядком оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН АЗ. 1-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», а також в Листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року № 12/5-126, в якому зокрема роз`яснюється, що по об`єктам, які збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із таких документів є технічний паспорт, складений БТІ.

ОСОБА_3 , не оформив у визначений законом спосіб своє право власності на зазначений будинок.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не

змінено заповітом.

Відповідно до ст.527 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

В силу положень ст.529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо

на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був

би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка

належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті

ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не

закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати

і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку

батька, так і з боку матері (друга черга) (ст.530 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

Згідно з ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном;

Як встановлено судом спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є його дружина - ОСОБА_1 , та донька - ОСОБА_2 , які у визначений спосіб звернулись до нотаріальної контори та оформили своє право на частину майна, що належало померлому, у визначений законом спосіб.

Однак, позивачі не отримали Свідоцтво про право на спадщину на будинок АДРЕСА_1 в зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на нього за померлим, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання за позивачами права власності на будинок АДРЕСА_1 є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Ѕ частину об`єкту нерухомості, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з садового дачного будинку, позначеного в технічному паспорті літерою А, загальною площею 39,8 кв.м., житловою 20 кв.м., сараю Б та споруди - огорожі № 1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Ѕ частину об`єкту нерухомості, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з садового дачного будинку, позначеного в технічному паспорті літерою А, загальною площею 39,8 кв.м., житловою 20 кв.м., сараю Б та споруди - огорожі № 1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя