Ухвала

20 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 753/17594/17

провадження № 61-15473ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку зворотної вимоги (регресу),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку зворотної вимоги (регресу).

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 листопада 2014 року на перехресті вулиць Дарницьке шосе та Сортувальна в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був застрахований в ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АС/9066974 від 09 квітня 2014 року, чинний на час ДТП, з терміном дії з

10 квітня 2014 року до 09 квітня 2015 року) із встановленим лімітом відшкодування ? 50 000,00 грн з «нульовою» франшизою, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Мітсубіші», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , власником якого є

ОСОБА_4

Внаслідок ДТП було завдано шкоди автомобілю «Мітсубіші». Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2014 року

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення ? штрафу.

З метою визначення розміру збитку, завданого відповідачем транспортному засобу внаслідок ДТП, належного ОСОБА_4 автомобілю, проведено судову автотоварознавчу експертизу від 05 грудня 2016 року, відповідно до висновку якої вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу станом на 26 листопада 2014 року становить 21 073,28 грн, а станом на 05 грудня 2016 року ? 31 752,63 грн.

25 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 згідно довіреності від 22 листопада 2010 року в інтересах ОСОБА_4 було укладеного угоду про відшкодування шкоди, завданої автомобілю «Мітсубіші», державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, що сталася 26 листопада 2014 року, з метою його ремонту у розмірі

37 410,00 грн, згідно з якою ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_5 цю суму.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» про стягнення 37 410,00 грн стягнуто з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_2 21 073,28 грн ? визначену суму страхового відшкодування згідно проведеної судово-автотоварознавчої експертизи, як вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу станом на 26 листопада 2014 року становить 21 073,28 грн.

Позивач вважає, що різниця між фактичними витратами на відновлення автомобіля (37 410,00 грн) й стягнутим страховим відшкодуванням (21 073,28 грн), а саме ?16 336,72 грн має бути стягнута з відповідача, як винуватця ДТП в порядку, передбаченому статтею1194 ЦК України.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку зворотної вимоги (регресу) - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник

ОСОБА_2 - ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 задоволено.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 січня

2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування шкоди в порядку регресу 16 336,72 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

19 серпня 2019 року до Верховного Суду звернувся ОСОБА_1 з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року та залишити в силі заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 січня 2019 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова апеляційного суду є незаконною, необґрунтованою, винесена неналежним складом суду, без врахування правових висновків, зроблених Верховним Судом в аналогічних справах.

Зазначає, що оскаржувана постанова апеляційного суду ґрунтується лише на висновках, зроблених в рішенні Апеляційного суду міста Києва від

16 травня 2017 року у справі № 753/4071/16, в якій відповідач не був залучений до участі у справі, що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи. Поза увагою суду залишилось те, що ліміт відповідальності страховика становить 50 000,00 грн, тобто не перевищує розміру завданої шкоди, а тому відсутні законодавчо визначні підстави для додаткового стягнення будь-яких коштів з відповідача та застосуванню до спірних правовідносин статті 1194 ЦК України.

Заявник посилається також на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята неналежним складом суду, оскільки фактично ті ж самі судді в оскаржуваній постанові апеляційного суду посилаються на висновок, зроблений ними ж в іншому рішенні у справі за участю цього ж позивача з такою ж позовною вимогою, що свідчить про пряму заінтересованість суддів в результаті розгляду справи та дає підстави в їх неупередженості.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 753/17594/17 є стягнення грошових коштів в порядку зворотної вимоги (регресу) у розмірі 16 336,72 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що постанова апеляційного суду у даній справі підлягає касаційному оскарженню відповідно до підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, а саме ? справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, та стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки в постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року № 760/15471/15-ц, від 27 березня 2019 року № 754/1108/15-ц, від 16 січня 2019 року № 640/12615/15-ц за аналогічних правових підстав, позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП винною особою, відповідальність якої застрахована та яка не виходить за межі ліміту, відповідальність страховика залишалися без задоволення, що свідчить про неоднозначне тлумачення та застосування, зокрема статті 1194 ЦК України.

Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує, в чому проявляється виняткове значення для нього цієї справи і до матеріалів касаційної скарги не додано будь-яких доказів на підтвердження цих обставин.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки стосуються порушення норм матеріального та процесуального права, що фактично підтверджує незгоду ОСОБА_1 з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і те, що справа має виняткове значення для учасника справи.

Посилання ОСОБА_1 в касаційні скарзі на наявність підстави, передбаченої статтею 411 ЦПК України, для скасування судового рішення, а саме: справу розглянуто в апеляційному порядку неповноважним складом суду, оскільки фактично ті ж самі судді в оскаржуваній постанові апеляційного суду посилаються на висновок, зроблений ними ж в іншому рішенні у справі за участю цього ж позивача з такою ж позовною вимогою, не можуть бути взяті Верховним судом до уваги, оскільки не свідчать про наявність підстав, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, для відводу суддів, а зводяться до незгоди заявника із оскаржуваною постановою апеляційного суду.

Інших підстав, передбачених статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначено.

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржене судове рішення прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку зворотної вимоги (регресу).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило