КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням суді Козленко Г.О. 20 вересня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

встановив:

В травні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року позовні вимоги роз`єднано та у цій справі залишились на розгляді вимоги про стягнення аліментів.

ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Вимоги обґрунтовує тим, що сторони у шлюбі не перебували, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна дитина - дочка ОСОБА_4 .

Малолітня ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю, також з ними проживає дитина ОСОБА_3 - син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що сторони не можуть досягти домовленості щодо способу та розміру утримання спільної дитини.

Обґрунтовуючи заявлений розмір аліментів, позивач зазначає, що 1/4 частина від доходів відповідача буде достатньою для покриття половини витрат на дитину.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено, вирішено:

Стягувати з ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30 травня 2019 року, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, представником ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про стягнення аліментів в розмірі 5000 грн.

В апеляційній скарзі посилається на те, що ОСОБА_7 не ухиляється від батьківських обов`язків, бере активну участь у витратах на дитину.

Зазначає, що відповідач має на утриманні непрацездатних батьків пенсіонерів, при цьому в нього відсутні значні майнові статки, проте суд не надав зазначеним обставинам оцінки.

Окрім того, звертає увагу, що він є суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем, розмір його доходів мінливий, прибуток в рівних частинах розподіляє між дитиною, собою та батьками. У зв`язку із цим зазначає, що розмір аліментів в частці від заробітку є необґрунтованим та завищеним. Вказує, що розмір аліментів в сумі 5000 грн. забезпечить покриття необхідних витрат на дитину.

Вказує, що суд при прийнятті рішення вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не вказувала про розмір прожиткового мінімуму, а також не просила стягувати аліменти з дня подачі позову. У зв`язку із останнім зазначає, що суд вже допустив утворення заборгованості.

Посилається на необґрунтовану відмову суду у прийнятті зустрічного позову про визначення місця проживання дитини разом з ним. Вказує, що зазначені вимоги виключають вимоги про стягнення аліментів, відтак зустрічний позов підлягав прийняттю до спільного провадження.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обов`язковості участі батьків у витратах на дитину, взаємної угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між сторонами не досягнуто.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

З матеріалів справи убачається, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_4 , що підтверджується даними копії Свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві серія НОМЕР_1 , актовий запис №1142.

Відповідно статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України:

1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини 1 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Рішення про стягнення аліментів оскаржується в частині способу стягнення аліментів та розміру. У зв`язку із цим суд вважає, що доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідач не ухилявся від утримання дитини і у позивача не було необхідності звертатися до суду із цим позовом не потребують надання їм оцінки.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд у рішенні визначив дату, з якої аліменти мають стягуватися, а також граничний мінімальний розмір, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на таке.

Граничний мінімальний розмір аліментів на утримання дитини визначається законом і є забезпеченням гарантій дитини на мінімально достатній розмір грошового забезпечення. Визначення в рішенні суду, що розмір аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не є виходом за межі позовних вимог.

Присудження аліментів з дня подачі позову також є вимогою закону (стаття 191 СК України).

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що стягнення аліментів у частині від заробітку (доходу) створює необґрунтоване фінансове навантаження, а стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. буде більш обґрунтованим та справедливим, не підтверджене належними та допустимими доказами.

Окрім того, такі доводи не враховують положень Закону у питаннях стягнення аліментів, якими має керуватися суд, з огляду на таке.

Право вибору способу стягнення аліментів, у твердій сумі або в частині від заробітку (доходу), закон закріпив у частині 3 статті 181 та частині 1 статті 184 СК України виключно за тим, хто звертається із такими вимогами, та суд не вправі у такому судовому провадженні самостійно змінювати спосіб стягнення аліментів з частини заробітку (доходу) на тверду грошову суми чи навпаки. Суд, з урахуванням встановлених обставин справи та відповідно до вимог Закону, може лише визначати величину стягнення аліментів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не обмежений у праві звернутись із вимогами про зменшення розміру аліментів, що стягуються в частці від заробітку (доходу) на підставі статті 192 СК України або дійти згоди із отримувачем аліментів щодо способу їх стягнення і відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 181 СК України вирішити це в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги в частині перебування на утриманні відповідача його батьків, судом відхиляються. Як зазначається в апеляційній скарзі батьки є пенсіонерами, відповідно отримують пенсійні виплати, доказів про необхідність здійснення додаткових витрат, які не покривались би пенсійною допомогою, не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині необґрунтованої відмови у прийнятті зустрічної позовної заяви, суд апеляційної інстанції вказує на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

Стаття 175 ЦПК України визначає вимоги до позовної заяви.

Зустрічна позовна заява є самостійним процесуальним документом як форма звернення до суду, проте її особливістю є те, що її обов`язковими характеристиками має бути доцільність розгляду разом із первісним позовом у зв`язку із взаємопов`язаністю та виникнення підстав позову з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 353 ЦПК України передбачена можливість оскарження ухвали суду у разі повернення заяви, при цьому відмова у прийнятті заяви має наслідком її повернення.

Поряд з цим, відповідачем не оскаржується ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року про відмову у прийнятті зустрічного позову, а сам по собі факт відмови у прийнятті зустрічної позовної заяви не спростовує висновків суду в частині вирішення питання про стягнення аліментів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова