ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 615/1289/16-ц

провадження № 61-30090св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року, ухвалене у складі судді Товстолужського О. В., та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 8 червня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Колтунової А. І., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та стягнення компенсації вартості 1/2 частки цього майна.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 27 серпня 2005 року вона придбала у ОСОБА_3 автомобіль ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом оформлення довідки-рахунку серії КІВ № 245809 від 27 серпня 2005 року, яка була видана ТОВ «НАК» її сину - ОСОБА_4 .

Позивач зазначала, що вартість вказаного автомобіля в сумі 2 000 доларів США нею сплачено особисто. ОСОБА_2 , з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, повинен був поставити вказаний автомобіль на облік та зареєструвати його за її сином, однак останній скористався її довірою та зареєстрував автомобіль за собою.

23 вересня 2009 року ОСОБА_2 на спірному автомобілі поїхав до родичів у Київську область та не повернувся. У жовтні 2009 року позивач звернулась до правоохоронних органів із заявою про викрадення вказаного автомобіля, однак кримінальне провадження постановою слідчого Валківського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 1 квітня 2016 року закрито у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати автомобіль ВАЗ 2106, 1978 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільним сумісним майном чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та стягнути із ОСОБА_2 на її користь половину вартості автомобіля, що складає 1 000 доларів США (25 700 грн).

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що на час придбання спірного автомобіля сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Проте на час подання позову позивач не підтвердила належність цього майна відповідачу та його вартість, що унеможливлює визначення суми компенсації вартості 1/2 частки вказаного автомобіля і відмовив у позові з підстав недоведеності.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області 8 червня 2017 року рішення Валківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року залишено без змін як законне і обґрунтоване.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічно і повно з`ясованих обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просила рішення Валківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 8 червня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути на її користь 12 702,50 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не з?ясували фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, не надали належної оцінки зібраним у справі доказам та дійшли помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Також заявник вказував, що суди не застосували норми матеріального права, які підлягають застосуванню, а саме статті 69 та 74 Сімейного Кодексу України (далі - СК України). Вважає, що за умови відсутності відомостей про вартість автомобіля на час вирішення справи, суд мав виходити із середньої ринкової ціни аналогічного автомобіля.

Позиція інших учасників справи

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів. Відповідач вказував, що позивач як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції належних і допустимих доказів вартості спірного автомобіля не надала. Вирішуючи справу, суди повно та всебічно з?ясувати обставини, на які сторони посилались як на підставу свої вимог та заперечень, і ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення. Враховуючи викладене, просив касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що з 27 квітня 1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який 8 грудня 2000 року розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим 11 січня 2017 року Валківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області.

З пояснювальної записки, складеної 27 серпня 2005 року ОСОБА_3 , суди встановили, що ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 за 2 000 доларів США автомобіль ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Станом на 2010 рік спірний автомобіль ВАЗ 2106, 1978 року виписку, реєстраційний номер якого змінено на номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_2 .

Також судами встановлено, що строк експлуатації автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час звернення позивача до суду складає 38 років.

Крім того, судами в судовому засіданні досліджені матеріали кримінального провадження № 0000292, зареєстрованого за заявою позивача щодо шахрайських дій ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу одночасного допиту ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 16 лютого 2016 року, які були попереджені про кримінальну відповідальність, проведеного у кримінальному провадженні № 0000292, суди встановили, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, а після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю; у будь-якому іншому шлюбі не перебували.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Статтею 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Частиною першою статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 57 та частини першої статті 58 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення судами справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною першою статті 60 ЦПК України у тій же редакції встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач просила визнати автомобіль ВАЗ 2106 спільним майном чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та компенсувати їй вартість 1/2 частки цього майна.

Вирішуючи справу, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано у 2000 році та після розірвання шлюбу сторони проживали однією сім`єю, в тому числі станом на час набуття автомобіля ВАЗ 2106, 1978 року випуску.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надала відомостей про належність автомобіля станом на час пред`явлення позову і доказів вартості автомобіля, що унеможливлює визначення суми компенсації вартості 1/2 частки вказаного автомобіля, про що просила позивач.

Такі висновки судів є обґрунтованими, тому суди попередніх інстанцій правильно відмовили у задоволенні позову.

Доводи заявника про невстановлення судами фактичних обставин справи і ненадання належної оцінки зібраним у справі доказам, касаційний суд відхиляє, оскільки мотиви відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 та результати оцінки доказів суд першої інстанції, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, відобразив у рішенні, законність та обґрунтованість якого перевірив апеляційний суд.

Безпідставними є і доводи про можливість суду першої інстанції визначити вартість автомобіля за середньою ринковою ціною аналогічного автомобіля, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач клопотання про призначення експертизи для визначення вартості автомобіля не заявляла і будь-яких інших доказів вартості аналогічного автомобіля не надала.

Касаційний суд також відхиляє твердження заявника про незастосування судами норм, які підлягають застосуванню, оскільки такі твердження спростовуються змістом судових рішень.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками судів, що зроблені на підставі встановлених обставин справи, і містять посилання на факти, що не можуть бути предметом дослідження й оцінки судом касаційної інстанції. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази. Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального та порушено процесуальне право.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»).

Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають; доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції й не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваного судового рішення.

Щодо судових витрат

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 8 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов