Справа № 600/513/18
Справа № 2/600/223/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року смт. Козова

Козівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючої-судді Гриновець О.Б.,

за участю: секретаря судового засідання Фещак Г.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини, -

встановив:

22.06.2018 року позивач звернулася в суд із вказаним позов до відповідача, відповідно до якого просить стягнути з відповідача аліменти, на утримання:

- дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2300,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову та до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідно до закону;

- дружини (матері дитини), що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку у твердій грошовій сумі, у розмірі 700,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною 3-річного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону;

- дитини за минулий час, а саме за 3 місяці за серпень, вересень та грудень 2017 року, що передують дню пред`явлення цього позову у розмірі 6900,00 грн., що становить 2300,00 грн. аліментів за кожен із трьох місяців;

- дружини (матері дитини), що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, за минулий час, а саме за 3 місяці за серпень, вересень та грудень 2017 року у розмірі 2100,00 грн., що становить 700,00 грн. аліментів за кожен із трьох місяців.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з відповідачем, перебуває у шлюбі з 11.02.2016 року, та останній є батьком їхньої спільної дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вказує, що відповідач лише періодично, а саме з серпня по грудень 2017 року та з березня по червень 2018 року, надавав кошти на утримання дитини (в серпні, вересні та грудні 2017 року не допомагав матеріально взагалі). Відповідач разом з ними не проживає, до сина майже не приїжджає та участі у його вихованні не бере. Оскільки між відповідачем та позивачем на момент пред`явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини, враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини та проживає окремо, вважає, що стягнення аліментів саме у такому розмірі відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини.

Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 15.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за такою та призначено дату підготовчого засідання (а.с.34).

05.02.2019 року ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області постановлено закрити підготовче провадження та призначити її до судового розгляду по суті (а.с.41).

У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити такі в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак через канцелярію суду останній подав клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, згідно з якого позовні вимоги визнає частково, в частині стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 1500 грн., а щодо інших позовних вимог, відповідач просить відмовити в їх задоволенні, оскільки позивачем не мотивовано та не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог (а.с.79).

Заслухавши думку позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_2 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак, зобов`язаний утримувати його до досягнення ним повноліття (а.с.12).

Частинами 1, 2, 3 ст.181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 цього Кодексу).

Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2300,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову та до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідно до закону підлягає до часткового задоволення, оскільки позивач не довела перед судом обґрунтованості розміру аліментів в розмірі 2300,00 грн.. При цьому, суд вважає визнання позову відповідачем в цій частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а відтак з відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання, як дружини (матері дитини), що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку у твердій грошовій сумі, у розмірі 700,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною 3-річного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Частинами 2, 3, 4 цієї ж статті встановлено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

При цьому, згідно з ч.4 цієї статті право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, на переконання суду, предметом доказування за цієї позовною вимогою є насамперед наявність у відповідача можливості утримувати та надавати допомогу позивачу.

Позивач, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України, не надала суду жодного доказу на підтвердження наявності зазначених вище обставин, наявність яких є обов`язковою для можливості стягнення аліментів на утримання другого з подружжя. Зокрема, позивачем не доведено перед судом, що відповідач має можливість надавати їй будь-яку матеріальну допомогу, а декларативне твердження про те, що відповідач працює за кордоном та може утримувати позивача не підтверджено жодним належним і допустимим доказом. Крім того, не доведено позивачем і того, що вона є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини за минулий час, а саме за 3 місяці за серпень, вересень та грудень 2017 року, що передують дню пред`явлення цього позову у розмірі 6900,00 грн., що становить 2300,00 грн. аліментів за кожен із трьох місяців та про стягнення з відповідача аліментів на її утримання, як дружини (матері дитини), що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, за минулий час, а саме за 3 місяці за серпень, вересень та грудень 2017 року у розмірі 2100,00 грн., що становить 700,00 грн. аліментів за кожен із трьох місяців, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти на утримання дитини за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.79 СК України аліменти на утримання другого з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік.

Системний аналіз зазначених норм СК України у взаємозв`язку із положеннями глави 5 Розділу І ЦПК України дає підстави дійти до висновку, що позивач повинна була б довести, що вона вживала заходів щодо отримання аліментів на її утримання та утримання їхньої з відповідачем дитини; відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини та на її утримання і вона не могла отримати у зв`язку з цим аліментів як на її утримання так і на утримання їхньої дитини.

Однак, позивач, визначеного цивільним процесуальним законом свого обов`язку не виконала і не довела, що вживала заходів для утримання аліментів на утримання їхньої дитини та на її утримання і не отримала таких у зв`язку з ухиленням ОСОБА_2 від сплати таких.

Відтак, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини та утримання дружини слід задовольнити частково.

Відповідно до ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за 1 місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 273, 280-282, 289, 430 ЦПК України, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500,00 грн. (однієї тисячі п`ятсот гривень нуль копійок), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, з врахуванням вимог п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Козівським РС УДМС України в Тернопільській області 17.03.2016 року.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_2 , Заліщицького району Тернопільської області, РНОКПП: НОМЕР_4 , паспорт серія НОМЕР_5 , виданий Заліщицьким РС УДМС України в Тернопільській області 20.08.2013 року.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 23.12.2019 року.

Суддя О.Б.Гриновець