ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5986/19 Номер провадження 22-ц/814/3324/19Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"

на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2019 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що, відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 16.09.2016 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі - 6613,93 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначають, що погашення заборгованості згідно Генеральної угоди здійснюється з «1» по «25» число кожного місяця шляхом надання банку грошових коштів (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказують, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 17.06.2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 15341,18 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 5471,86 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 1901,66 грн.; заборгованості за пенею та комісією 6347,23 грн.; штраф 1620,43 грн.

З урахуванням наведеного прохали суд стягнути на їх користь з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 15341,18 грн. та вирішити питання судових витрат.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2019 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 вересня 2016 року в розмірі 5471,86 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 691,56 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач, представник якого, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Банку задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін, вирішити питання судових витрат.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що, заборгованість відповідача виникла саме з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту банківських карт, при цьому у Генеральній угоді чітко визначені умови кредитування, які позивальником не виконано, внаслідок чого і утворилась заборгованість.

Вважають, що підписавши, генеральну угоду, відповідач особистим підписом підтвердив, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами, а також отримав повну інформацію про умови кредитування.

Окрім того, стверджують, що при вирішенні даної справи суду необхідно враховувати постанови Верховного Суду від 08.07.2019 року у справі №923/760/18, від 28.03.2019 року у справі №428/2873/17, від 11.09.2019 року у справі №642/5533/15-ц, від 19.09.2019 року у справі №127/7543/17.

Зауважують, що відсутність підпису боржника на відповідних умовах та правилах не свідчить про не укладення договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Також, зазначають, що місцевий суд протиправно, в оскаржуваному рішенні посилався на практику Верховного Суду, яка у даній справі не може бути застосована.

Відтак, апелянт вважає, що матеріалами справи підтверджено факт укладення кредитного договору (Генеральної угоди), а також погодження усіх його істотних умов, у тому числі і щодо сплати відсотків, штрафу та пені.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 липня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено договір б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.5).

В подальшому, 16.09.2016 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем укладено Генеральну угоду б/н про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, предметом якої стало надання строкового кредиту в сумі 6613,95 грн. на строк 12 місяців з 16.09.2016 року по 30.09.2017 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,083% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, в порядку та на умовах, визначених Генеральною угодою, Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, з погашенням заборгованості, починаючи з 1 по 25 число кожного місяця шляхом надання банку щомісячного платежу в сумі 590,74 (а.с.6).

У вищевказаній угоді зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Генеральна угода разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Проте, відповідачем умови угоди належним чином не виконувались, у зв`язку з чим, станом на 17 червня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 15341,18 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 5471,86 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 1901,66 грн.; заборгованості за пенею та комісією 6347,23 грн.; штраф 1620,43 грн (а.с.4).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, відтак, наявні підтави для стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку тіла кредиту. При цьому, зазначалось, що доказів того, що укладена Генеральна угода відноситься саме до наданої заяви про укладення договору від 29.07.2008 року, позивач суду не наддав, А також на думку, суду першої інстанції матеріалами справи не доведено, що вказані документи (Генеральна угода та Умови та Правила надання банківських послуг) на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

Установлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , досягнувши згоди щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором №SAMDN558 від 28.02.2012 року, уклали генеральну угоду від 16.09.2016 року, згідно з якою погодили, що залишок заборгованості у розмірі 6613,93 грн. є кредитом, який надається банком позичальнику з кінцевим строком погашення до 30.06.2017 року (а.с.6).

При цьому, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 припинив виконувати зобов`язання за укладеною з банком генеральною угодою від 16.09.2016 року і має непогашену заборгованість за кредитом 5471,86 грн., по процентам за користування кредитом 1901,66 грн., а також штраф 1620,43 грн. (а.с.4).

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелянтом рішення місцевого суду в частині стягнення тіла кредиту не оскаржено, відтак, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Пунктом 2.1 Генеральної угоди установлено, що ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі - 6613,93 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,083% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Також, згідно п.2.2.угоди, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості більше ніж на 31 день, він виплачує Банку штраф в розмірі 2846,24 грн.

Відтак, складові заборгованості: за процентами 1901,66 грн. та штраф 1620,43 грн., також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, як такі, що обумовлені сторонами при укладенні Генеральної угоди про реструктуризацію боргу.

Висновки місцевого суду стосовно того, що встановлені в Генеральній угоді відсотки за користування кредитом в розмірі 1,083% на місяць не можуть бути прийняті до уваги, оскільки база їх нарахування, спосіб та строки визначені Умовами та правилами надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, а отже не є складовою частиною кредитного договору, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки предметом розгляду в даній справі є наявність чи відсутність підстав для стягнення заборгованості, яка утворилась саме на підставі неналежного виконання умов Генеральної угоди, яка погоджена сторонами під час її укладення, що підтверджено особистими підписами на ній. Дана угода ніким не оспорена, відтак, її умови та підстави укладення не можуть оцінюватися судом при розгляді даної справи.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відтак, оскільки наявність заборгованості ОСОБА_1 перед Банком, у зв`язку з неналежним виконанням умов генеральної угоди від 16.09.2016 року, установлена на підставі належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах справи, то до стягнення підлягає не лише сума боргу по тілу кредиту, а й за процентами - 1901,66 грн., а також штраф 1620,43 грн., як така, що обумовлена сторонами при укладенні правочину.

При цьому, як установлено судом апеляційної інстанції, з детального аналізу змісту умов Генеральної Угоди від 16.09.2016 року та Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що в них не передбачено чіткого розміру нарахування на суму боргу, який підлягав реструктуризації, пені і комісії, відтак, в задоволенні даних вимог необхідно відмовити за їх безпідставності.

Посилання апелянта на п.2.8. угоди, де казано, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник виплачує Банку пеню, розмір якої вказано в Умовах та правилах за кожен день прострочення, апеляційний суд оцінює критично, оскільки доказів, в якій саме редакції ОСОБА_1 підписував Умови та правила, матеріали справи не містять, відтак, достовірно встановити правильність нарахування Банком суми пені не виявляється можливим. Стягнення комісії взагалі укладеним правочином не передбачено.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Банком було сплачено 1921,00 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги 2881,50 грн.

Оскільки даною постановою позов задоволено частково та визначено до стягнення суму заборгованості у розмірі 13786,07 грн., то вимоги банку задоволено на 58,63% (8993,95*100/15341,18).

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 2815,71 (1921,00+2881,50*58,63%) грн.

У зв`язку з наведеним рішення суду підлягає скасуванню в частині відмовлених вимог та розподілу судових витрат, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»,- задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" заборгованості по відсотках, штрафу та в частині судових витрат, - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 вересня 2016 року в розмірі 1901,66 (одна тисяча дев`ятсот одна гривня 66 коп.) грн. - заборгованості за процентами та штраф 1620,43 (одна тисяча шістсот двадцять гривень 43 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 2815,71 (дві тисячі вісімсот п`ятнадцять гривень 71 коп.) грн. судового збору.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ П.С. Абрамов

Л.І. Пилипчук