Провадження № 22-ц/801/1509/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 рокуСправа № 127/26712/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 127/26712/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», поданою представником - адвокатом Пивоваровим Володимиром Івановичем на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2019 року, повний текст якого складено 31 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Вохмінової О.С.,

встановив:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31 жовтня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 24665, про стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту №057/38-312 від 26 червня 2008 року за період з 01 червня 2015 року по 12 вересня 2017 року у сумі 113 374, 28 дол. США, яка складається з строкової заборгованості - 4233,7 дол. США, простроченої заборгованості - 44 449,65 дол. США, строкової заборгованості по нарахованих відсотках - 20,28 дол. США, простроченої заборгованості по нарахованих відсотках - 64 670, 65 дол. США.

Зазначала, що сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі, не була безспірною з урахуванням того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від сторін первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, а спір між сторонами щодо стягнення заборгованості уже перебував на розгляді у третейському суді. В порушення вимог постанови КМУ від 29.06.1999 року №1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, виконавчий напис вчинено на договорі, який не посвідчено нотаріально, а також нотаріусом не витребувано оригіналу розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надсилання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, доказів направлення такої вимоги боржнику стягувачем не надано.

Нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням Гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, а тому такий виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2019 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 31 жовтня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 24665 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №057/38-312 від 26 червня 2008 року в сумі 113 374, 28 дол. США.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріусом не було перевірено факт безспірності заборгованості, отримання позичальником вимоги стягувача щодо погашення заборгованості, тоді як позивачем доведено, обставини, що щодо розміру заборгованості існує спір, оскільки заборгованість по тілу кредиту вже була стягнута рішенням третейського суду від 20 серпня 2010 року, внаслідок чого було допущене подвійне стягнення суми боргу по тілу кредиту, а також станом на 31 жовтня 2017 року сплинув трирічний строк позовної давності за окремими вимогами банку.

В апеляційній скарзі АТ «Укрсоцбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що на момент вчинення виконавчого напису заборгованість існувала в іншому розмірі, а отже не спростовано безспірності вимог стягувача, а також не доведено порушення нотаріусом нормативних актів під час вчинення виконавчого напису. Суд першої інстанції, дійшов висновку про задоволення позову з підстави, яка не була заявлена позивачем у позові, а саме наявність рішення третейського суду, що призвело до подвійного стягнення заборгованості по тілу кредиту. Водночас Законом України від 03.02.2011 №2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», ч.1 ст. 6 Закону доповнено п. 14 , згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів послуг банку (кредитної спілки). А тому наявність рішення третейського суду не захищає майнові права та інтереси банку, погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_1 не здійснювалося.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання представник відповідача АТ «Укрсоцбанк» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

19 серпня 2019 року до Вінницького апеляційного суду засобами електронного зв`язку надійшла заява представника АТ «Укрсоцбанк» Махніцького Г.Ю. про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому процесі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно з ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням того, що наявних матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутність осіб, які не з`явилися.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 26 червня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 057/38-312, відповідно до якого позичальник отримала кредит на суму 50 800 доларів США зі сплатою 14% річних та комісій в розмірі і порядку, що визначені в додатку до договору (т. 1 а.с. 7-10).

Погашення кредиту здійснюється до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з липня 2008 року по 423,33 долара США з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 25 червня 2018 року (включно) в сумі 423,73 дол. США на умовах, визначених в договорі (п. 1.1.1 договору).

31 жовтня 2017 року за зверненням Банку приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу на підставі статей 334, 87-91 Закону України «Про нотаріат», положень глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік документів), вчинив виконавчий напис реєстр. № 24665, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в загальній сумі 113 374,28 дол. США, що виникла по кредитному договору № 057/38-312 від 26 червня 2008 року, за період з 01 червня 2015 року по 12 вересня 2017 року. Сума заборгованості складається з: строкової заборгованості - 4 233,70 доларів США, простроченої заборгованості - 44 449,65 доларів США, строкової заборгованості по нарахованих відсотках - 20,28 доларів США, простроченої заборгованості по нарахованих відсотках - 64 670,65 доларів США (т. 1 а.с. 5).

В додаток до заяви надані оригінал кредитного договору № 057/38-312 від 26 червня 2008 року (т. 1 а.с. 111-120), згода ОСОБА_1 на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро кредитних історій інформації щодо неї (т.1 а.с. 121); довідка-розрахунок заборгованості станом на 12.09.2017 року (т.1 а.с. 122); виписки по рахунку боржника ОСОБА_1 (т.1 а.с. 123-190).

17 травня 2018 року державний виконавець Центрального ДВС м. Вінниця Головного ТУЮ у Вінницькій області відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого напису №24665, виданого 31 жовтня 2017 року (т.1 а.с.6).

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус виходив з того, що строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

За змістом пунктів 3.2, 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі- Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.

Пунктом 2 Переліку визначено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.

Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.

Така правова позиція виловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.

Як було встановлено вище, умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлено, що заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами до 10 числа кожного місяця.

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі цього договору.

З наданої нотаріусу банком виписки по рахунку видно, що останній платіж по кредитному договору було здійснено ОСОБА_1 12 січня 2009 року у сумі 423,33 дол. США, що еквівалентно 3259, 64 грн (т.1 а.с. 108).

Починаючи з лютого 2009 року ОСОБА_1 нараховувалась прострочена заборгованість за тілом кредиту.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Така правова позиція була висловлена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, від 09 серпня 217 року у справі № 6-2322цс16, від 30 вересня 215 року у справі № 6-154цс15.

Пунктом 4.5 кредитного договору визначено, що в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Згідно з п. 3.3.14 кредитного договору позичальник зобов`язаний протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора, достроково повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти , комісії, а також можливі штрафні санкції (пеню, штраф) у випадках, визначених п.п. 2.7.3, 3.2.3, 5.4 цього договору.

Відповідно до п. 6.2 договору сторони домовились про порядок вирішення спорів за цим договором Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків.

В зв`язку з тим, що позичальник ОСОБА_1 допустила заборгованість по кредиту АКБ «Укрсоцбанк» звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом про стягнення заборгованості по тілу кредиту станом на 17 червня 2010 року в сумі 48 683,35 доларів США, по відсоткам 10 7134,24 долари США, пені в сумі 22 062,99 грн. Ухвалою від 19 липня 2010 року було порушене провадження у справі № 1089/10. (т.2 а.с. 4-7)

Рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 20 серпня 2010 року у справі № 1089/10 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКБСР «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 057/38-312 в сумі 492 062,27 грн. (т. 2 а.с. 29-30).

Таким чином, пред`явивши вимоги про дострокове погашення всієї суми кредиту, банк, на підставі п. 4.5 договору, змінив строк виконання зобов`язання по договору.

Проте, виконавчий напис було вчинено 31 жовтня 2017 року.

Незважаючи на те, що у виконавчому написі нотаріуса вказано, що стягнення заборгованості проводиться за період з 01 червня 2015 року по 12 вересня 2017 року, вищевикладеними обставинами підтверджено, що прострочена заборгованість по тілу кредиту фактично нарахована починаючи з 2009 року, а сума заборгованості за тілом кредиту, яка стягнута за рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 20 серпня 2010 року та виконавчим написом нотаріуса від 31 жовтня 2017 року є ідентичною - 48683, 35 дол. США. (т. 1 а.с. 233).

Отже, відповідно до положень п 4.5 кредитного договору, у зв`язку із зверненням банку у червні 2010 року до третейського суду із вимогами до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості, строк по кредитному договору вважається таким, що настав, і з цього часу у кредитора виникло право примусового стягнення боргу.

З огляду на викладене є правильним висновок суду першої інстанції про те, що банк звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису з пропуском трирічного строку для звернення із такою заявою, а нотаріусом не дотримано вимоги статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункту 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення виконавчого напису нотаріуса поза межами строків позовної давності спростовує обставини щодо безспірності заборгованості боржника.

Оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги в частині вчинення виконавчого напису нотаріуса щодо суми заборгованості, яка не є безспірною, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги з підстав, які не були покладені в основу позовних вимог - наявність рішення третейського суду, оскільки однією із підстав позову ОСОБА_1 вказувала на відсутність безспірності заборгованості у зв`язку із зверненням банку до третейського суду із позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Водночас апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у зв`язку з наявністю рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 20 серпня 2010 року у справі № 1089/10 має місце подвійне стягнення суми боргу по тілу кредиту.

За змістом ст.ст. 55, 57 Закону України «Про третейські суди» ( в редакції. чинній на час постановлення рішення третейського суду) рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення третейського суду, яке не виконано добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Виконавчий документ, виданий на підставі рішення третейського суду, може бути пред`явлений до примусового виконання в строки,

встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про третейські суди» ( в редакції. чинній на час постановлення рішення третейського суду) заява про видачу виконавчого документа може бути подана до компетентного суду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом. Така заява підлягає розгляду компетентним судом протягом 15 днів з дня її надходження до суду. Про час та місце розгляду заяви повідомляються сторони, проте неявка сторін чи однієї із сторін не є перешкодою для судового розгляду заяви.

В матеріалах справи відсутні докази про здійснення добровільного чи примусового виконання ОСОБА_1 рішення постійно діючого третейського суду, отримання стягувачем виконавчого листа та про звернення його до виконання у встановленому законом порядку загалом.

При цьому Законом України від 03.02.2011 №2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», ч.1 ст. 6 Закону доповнено п. 14 , згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За змістом п. 2 ч. 6 ст. 56 Закону України «Про третейські суди» компетентний суд відмовляє в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Отже, за відсутності доказів виконання рішення третейського суду від 20 серпня 2010 року боржником, а також доказів отримання стягувачем виконавчого листа на його виконання, відсутні підстави для висновку, що наявність такого рішення є подвійним стягненням заборгованості за кредитним договором.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не призвели до неправильного вирішення спору, а тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», подану представником - адвокатом Пивоваровим Володимиром Івановичем, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2019 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун