Справа №: 272/976/19
Провадження № 2/272/534/19
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2019 року
Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Карповця В.В.,
за участі секретаря судового засідання - Степанчук Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, -
Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . У вказаному вище житловому будинку належному позивачу зареєстрований, але фактично з 2006 року не проживає та не сплачує за комунальні послуги його син ОСОБА_3 , який є відповідачем по справі. Реєстрація відповідача в належному позивачу житловому будинку не дозволяє йому розпоряджатись ним на власний розсуд та значно обмежує законні права як власника будинку, зокрема позбавляє позивача можливості оформити субсидію на комунальні послуги.
Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд визнати, що ОСОБА_3 , втратив право на користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .
Позивач та його представник адвокат Яремчук О.В. в судове засідання не з`явилися, надіслали на адресу суду заяви в яких розгляд справи просять провести у їх відсутність, позов підтримують та просять його задовольнити. Проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи, відзиву, не подавав.
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, та не подано відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі вищевикладеного і враховуючи те, що позивач та його представник проти ухвалення заочного рішення не заперечують, суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по ній, на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ОСОБА_1 на праві власності належать 46/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 28 листопада 1984 року (а.с.15-16). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб виданої Андрушівською міської радою Житомирської області від 24.07.2019 №2122, та копії будинкової книги вбачається, що ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1 , та до складу його сім`ї входить син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за вищевказаною адресою однак фактично не проживає (а.с.5, 12-14).
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом.
Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
В силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до ст.ст.71, 72 ЖК Української РСР, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІV від 11.12.2003, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщення. Зазначена норма вказує на достатність рішення суду, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням для зняття її з реєстраційного обліку відповідним органом.
Відсутність відповідача по справі ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання в АДРЕСА_1 , без поважних причин та відсутність іншої домовленості між позивачем та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не проживаючи в спірному житловому будинку більше року без поважних причин, є таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог.
Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст.316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.71, 72, 156 ЖК Української РСР, ст.ст.4, 5, 12, 76-81, 247, 259, 263 265, 268, 273, 280, 281, 284, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
При цьому, у відповідності до підпункту 15.5. пункту 15 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Андрушівський районний суд Житомирської області.
Заочне рішення може бути переглянуте Андрушівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя:В. В. Карповець