Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/634/19
Провадження по справі № 2/514/275/19
21 серпня 2019 року смт Тарутине
Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кравченко П.А.
за участю секретаря Мельниченко Н.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Свої вимоги мотивує тим, що позивач перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 02.02.1991 року по 23.01.2009 року. Також, зазначив, що під час шлюбу, сторонами за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2000 року було придбано у власність 8/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .
23.01.2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області. Рішенням Тарутинського районного суду Одеської від 09 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості у спільному майні задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : грошову компенсацію вартості 1/2 частини від 8/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 у вигляді квартири АДРЕСА_3 квартири АДРЕСА_3 , яка становить суму в розмірі 215950 (двісті п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень. За зазначеною адресою зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_2 відповідач по справі, яка не проживає і не користується вже більше ніж 9 років, у зв`язку з тим, що вона знаходиться за кордоном.
У зв`язку з цим, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою, яка розташована за вищевказаною адресою.
Позивач у судове засідання не з`явився, на розгляд суду від нього надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі. Позов підтримує в повному обсязі.
Відповідач двічі в судове засідання не з`явилася. Викликалася належним чином шляхом надіслання судових повісток, однак до суду повернулися конверти з відміткою «адресат відсутній».
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
У зв`язку з цим, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу від 31 січня 2000 року серії АВІ №925022, посвідченого державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Борісовим І.І., зареєстрованого в реєстрі №1230 позивач ОСОБА_1 придбав 8/100 часток житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_4 (а.с. 7,8) в якому зареєстрована відповідач (а.с.9).
23.01.2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області (а.с.10).
Рішенням Тарутинського районного суду Одеської від 09 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості у спільному майні задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : грошову компенсацію вартості 1/2 частини від 8/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 у вигляді квартири АДРЕСА_3 квартири АДРЕСА_3 , яка становить суму в розмірі 215950 (двісті п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень (а.с.11-13)

Відповідно до наданої заяви ОСОБА_2 про зняття з місця реєстрації, вбачається, що вона більше шести років за місцем реєстрацій не проживає, та просить зняти її з реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.16- 17).

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі «Пауелл і Рейнер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Гіллоу проти Сполученого Королівства» від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18 лютого 1999 року).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ' ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ' ї.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_5 , оскільки достовірно встановлено, що вона понад один рік відсутня за місцем своєї реєстрації.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зокрема квартирою АДРЕСА_5 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Одеського апеляційного суду через Тарутинський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 21 серпня 2019 року.

Суддя П.А. Кравченко