ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року

м. Черкаси

справа № 699/640/18
провадження № 22-ц/821/121/19

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ;

третя особа: ОСОБА_2 .

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , до якої приєднався із заявою ОСОБА_2 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, у складі: головуючого судді Свитки С.Л., дата складання повного тексту 13 червня 2019 року.

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що з 16 червня 2015 року по 25 травня 2018 року працювала лікарем-терапевтом медичного пункту військової частини НОМЕР_1 та в цій же військовій частині НОМЕР_1 по сумісництву працювала лікарем загальної практики сімейним лікарем медичного пункту.

Наказом № 140 від 25.05.2018 року ОСОБА_1 звільнено з обох посад за прогул без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України.

Позивач вважає, що її звільнення є незаконним, оскільки з поважної причини була відсутня на робочому місці, так як 08.05.2018 року, 10.05.2018 року, 11.05.2018 року проходила медичний огляд у Лисянському РВК.

Крім того, при звільненні ОСОБА_1 , відповідач порушив права позивача, виплативши компенсацію за невикористанні дні відпустки в меншому розмірі, ніж передбачено законом.

Ухвалою суду від 11 червня 2019 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого остаточного розрахунку при звільненні в сумі 3554,07 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні (з 26.06.2018 року по день ухвалення рішення суду) у зв`язку з відмовою представника позивача від позову в частині позовних вимог.

Позивач, остаточно просить суд:

визнати незаконним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 № 140 від 25.05.2018 року;

поновити ОСОБА_1 на роботі лікарем-терапевтом медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 ;

поновити ОСОБА_1 на роботі по сумісництву лікарем загальної практики сімейним лікарем медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 ;

стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 травня 2018 року до дня поновлення на роботі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11 червня 2019 року позов задоволено частково.

Вирішено визнати незаконним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 № 140 від 25 травня 2018 року.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі лікарем-терапевтом медичного пункту військової частини НОМЕР_1 та по сумісництву лікарем загальної практики-сімейним лікарем медичного пункту військової частини НОМЕР_1 .

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.05.2018 року по 11.06.2019 року в сумі 74 922,66 грн, судовий збір в сумі 749,22 грн.

Рішення у частині поновлення на роботі ОСОБА_1 допущено до негайного виконання.

Вирішено питання судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки звільнення ОСОБА_1 є незаконним, так як остання з поважних причин була відсутня на роботі, у зв`язку з чим суд визнає незаконним та скасовує наказ військової частини НОМЕР_1 № 140 від 25.05.2018 року та поновлює ОСОБА_1 на роботі лікарем-терапевтом медичного пункту військової НОМЕР_1 та по сумісництву лікарем загальної практики сімейним лікарем медичного пункту військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, суд прийшов до висновку про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 74922,66 грн. за період з 26.05.2018 року по 11.06.2019 року, а не по день поновлення на роботі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2019 року Військова частина НОМЕР_1 подала до Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу, в якій просила рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

У серпні 2019 року до Апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги в порядку ст. 363 ЦПК України.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, також не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду. А тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а саме ухвалюючи оскаржуване рішення взагалі не керувався Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу»; Правилами військового обліку призовників і військовозобов`язаних та Порядком організації та введення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених Постановою Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 921; Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

Заява про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2 мотивована тим, що з рішенням місцевого суду погодиться не можна, а тому просить апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити, рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11 червня 2019 року скасувати повністю, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У відзиві, що надійшов на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду законне, ґрунтується на всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Просить залишити рішення районного суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 17 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження. Вимоги ст. 361 ЦПК України апеляційним судом виконані. Згідно положень ч. 3 ст. 359 та ч. 1 ст. 360 ЦПК України учасникам справи роз`яснено право на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» апеляційний суд Черкаської області ліквідовано, утворено Черкаський апеляційний суд.

Відповідно до ч. 5 ст. 31 ЦПК України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

26 липня 2019 року розпочав свою роботу Черкаський апеляційний суд, у зв`язку з чим було передано дана цивільна справа для розгляду.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в особі судді Бородійчука В.Г. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогул, у прийняття до свого провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 07 серпня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Свою ухвалу суд мотивував тим, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ОСОБА_1 з 16 червня 2015 року по 25 травня 2018 року працювала лікарем-терапевтом медичного пункту військової частини НОМЕР_1 .

Також, в цій же військовій частині НОМЕР_1 по сумісництву працювала лікарем загальної практики сімейним лікарем медичного пункту.

У трудовій книжці НОМЕР_2 міститься запис про прийняття лікарем-терапевтом медичного пункту (а.с.9-10).

Наказом № 140 командира військової частини НОМЕР_1 від 25.05.2018 року ОСОБА_1 звільнена з обох посад за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст.40 КЗпП України (а.с.12).

За фактом відсутності ОСОБА_1 на робочому місці протягом трьох днів без поважних причин наказом командира від 14.05.2018 року №264 призначено службове розслідування, про що складено акт службового розслідування № 820, який затверджено командиром військової частини НОМЕР_1 25.05.2018 року (а.с.59-61).

Працівники військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 актами від 08.05.2018 року, 10.05.2018 року, 11.05.2018 року засвідчують, що лікар медичного пункту ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці (а.с.62-64).

У пояснювальній записці начальника медичного пункту ОСОБА_6 зазначено, що 08.05.2018 року, 10.05.2018 року, 11.05.2018 року лікар-терапевт медичного пункту ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці.

07.05.2018 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці і в телефонному режимі вона повідомила, що отримала повідомлення з Корсунь-Шевченківського РВК щодо проходження комісії. В телефонному режимі з військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 було погоджено перенести термін проходження комісії, потім отримано запит з Лисянського РВК про передачу особової справи ОСОБА_1 .

14.05.2019 року ОСОБА_1 вийшла на роботу та надала повістку Лисянського РВК ( а.с.65).

Відповідно до листа військового комісара Лисянського РВК адресований військовому комісару Корсунь-Шевченківського РВК, в якому зазначено, що в зв`язку з перебуванням на тимчасовому обліку офіцерів запасу ОСОБА_1 просить направити на вказану особу справу для постановки на постійний облік офіцерів запасу (а.с. 55).

Згідно довідки Корсунь-Шевченківського РВК від 15.05.2018 року №1213 ОСОБА_1 перебувала на військовому обліку у Корсунь-Шевченківському РВК з 27.02.2012 року по 14.05.2018 року, особова справа і послужна картка направлені в Лисянський РВК 14.05.2018 року, медичний огляд проходила 10.11.2017 року (а.с.56).

Вказане підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_3 (а.с.15).

У пояснювальних записках ОСОБА_1 за фактом відсутності на робочому місці зазначено, що 08.05.2018 року, 10.05.2018 року, 11.05.2018 року вона проходила медичну комісію у Лисянському РВК (а.с. 70, 71).

На підтвердження вищевказаного факту надано копію повістки №11, в якій зазначено, що ОСОБА_1 належить з`явитися до Лисянського РВК ( АДРЕСА_1 ) для проходження медичної комісії та поновлення облікових даних 08.05.2018 року о 08-00 год. На повістці маються відмітки про те, що ОСОБА_1 була прийнята на облік та знята з обліку у вказані дні (а.с.72).

На запит командира військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2018 року ІНФОРМАЦІЯ_2 проведено спеціальну перевірку відомостей щодо відношення до військового обов`язку ОСОБА_1 по факту невиходу на роботу 08.05.2018 року, 10.05.2018 року, 11.05.2018 року та встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в тимчасовому порядку у Лисянському РВК з 02.05.2018 року та з 08.05.2018 року поставлена на облік як молодший лейтенант запасу. Військово-лікарською комісією на базі Лисянської ЦРЛ ОСОБА_1 визнана придатною для проходження військової служби в мирний час та військовий час, протокол засідання комісії від 11.05.2018 року №4/34. Правил військового обліку ОСОБА_1 не порушувала (а.с.57).

2. Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати дійшла висновку, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

На підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у разі вчинення працівником прогулу без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1412цс17.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Встановлено, що ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці протягом трьох днів, а саме у період з 08.05.2018 року по 11.05.2018 року.

Відповідно до приписів статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Частиною першою статті 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

До застосування дисциплінарного стягнення, відповідно до частини першої статті 149 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 надала пояснення за фактом відсутності на робочому місці, де зазначено, що вона 08.05.2018 року, 10.05.2018 року, 11.05.2018 року проходила медичну комісію у Лисянському РВК (а.с. 70, 71).

Відповідно до копії повістки, яку надала позивачка, зазначено, що ОСОБА_1 належить з`явитися до Лисянського РВК ( АДРЕСА_1 ) для проходження медичної комісії та поновлення облікових даних 08.05.2018 року о 08-00 год. На повістці маються відмітки про те, що ОСОБА_1 була прийнята на облік та знята з обліку у вказані дні (а.с.72).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби закріплено у Законі України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII, Правилах військового обліку призовників і військовозобов`язаних та Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених Постановою КМУ від 07.12.2016 року № 921; Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 року № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно ч.11 ст.1 цього Закону України жінки, які мають фах, споріднений з відповідною військово-обліковою спеціальністю, визначеною в переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, та придатні до проходження військової служби за станом здоров`я, віком та сімейним станом, беруться на військовий облік військовозобов`язаних.

ОСОБА_1 за спеціальністю лікар, а тому є військово зобов`язаною.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий облік усіх призовників і військовозобов`язаних ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на : персонально-якісний; персонально-первинний; персональний.

Згідно з п. 15, 16 Постанови КМУ № 921 від 07.12.2016 року військовий облік здійснюється з урахуванням встановлених в Україні правил реєстрації місця проживання фізичних осіб і стосовно військовозобов`язаних ведеться на підставі паспорта громадянина України та військового квитка або тимчасового посвідчення.

Відповідно до п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних повинні перебувати на військовому обліку виключно за місцем проживання, а у випадку зміни адреси місця проживання особисто повідомляти про це військовий комісаріат, де вони перебувають на обліку у семиденний строк.

Згідно п. 3.1. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення ВЛК) медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням відповідного військового комісара.

За правилами п. 3.2 Положення ВЛК військовозобов`язані підлягають повторному огляду ВЛК військових комісаріатів один раз на 5 років.

Відповідно до п.3.5 Положення про ВЛК до початку огляду військовий комісаріат на всіхвійськовозобов`язаних отримує дані із психоневрологічних, протитуберкульозних, шкірно-венеричних диспансерів, наркологічних закладів (на тих, що перебувають на обліку у вказаних диспансерах, закладах, - витяг з історії хвороби), на осіб, що визнанні інвалідами, - дані з органів соціального забезпечення, також медичну картку амбулаторного хворого (облікова форма МОЗ № 025) з поліклінік та медико-санітарних частин за місцем проживання, роботи або навчання. Зазначені документи з відомостями із вищевказаних диспансерів (закладів), а на офіцерів і прапорщиків (мічманів) запасу також особові справи військовий комісаріат до початку огляду подає для вивчення у ВЛК.

Отже, як вбачається з вище наведеного, встановлений порядок який визначає підстави, перелік обов`язкових дій, а також місце, час і періодичність проведення військово-лікарськими комісіями військових комісаріатів медичних оглядів військовозобов`язаних.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована у Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області, що підтверджується відміткою в паспорті (а.с. 14 на звороті).

Інші дані, які свідчили б про проживання її в Лисянському районі в матеріалах справи відсутні, а отже будь-які дії щодо військового обліку позивачки, проходження нею медичних комісій підвідомчі виключно Корсунь-Шевченківському РВК і не можуть, в силу наведених нормативних актів бути підвідомчі Лисянському РВК Черкаської області.

Крім цього, з листа Корсунь-Шевченківського районного військового комісара від 15.05.2018 року № 1213 (а.с. 56) вбачається, що позивачка була знята з обліку у цьому військовому комісаріаті з 14 травня 2018 року, а з листа Черкаського обласного військового комісара від 16.05.2018 № 6/14/732 видно, що вона була взята на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 08 травня 2018 року, тобто на 6 днів раніше.

Не зважаючи на те, що на момент взяття на облік у Лисянському РВК Ляшук О.О. мала реєстрацію місця проживання у Корсунь-Шевченківському районі, військовим комісаром Лисянського РВК позивачка береться на військовий облік у цьому військовому комісаріаті, що є грубим порушенням Правил.

Крім того, як свідчить лист військового комісара Корсунь-Шевченківського РВК від 16.05.2018 № 6/14/732 (а.с. 57), останній огляд позивачка пройшла 10.11.2017 року, отже у розумінні п. 3.2. Положення про ВЛК проведення медичного огляду у період з 08.05.2018 р. по 11.05.2018 р. є безпідставне.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про важність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені ст. 76 ЦПК України.

Зазначені обставини щодо грубого порушення позивачкою трудового законодавства підтверджуються також матеріалами розслідування від 25 травня 2018 року, яке було проведене відповідачем з даного приводу.(а.с. 59-60).

Одночасно судова колегія вважає, що вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу є похідними, а тому не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу не приймаються до уваги оскільки є похідними від основних вимог в силу ст.235 КЗпП України пов`язаних з поновленням на роботі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції, як ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, до скасування та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , до якої приєднався із заявою ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11 червня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 19 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді