Справа № 161/8854/19
Провадження № 2/161/2477/19

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі судового засідання Загоровській І.І.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Свій позов мотивує тим, що 19 січня 2013 року позивач зареєстрував шлюб із відповідачем. За час шлюбу, фактично за кошти позивача отримані від продажу його особистої квартири у м. Севастополі, а також за рахунок особистих збережень зароблених згідно закордонних контрактів було набуто у власність великогабаритну квартиру АДРЕСА_1 В та приміщення для зберігання автомобіля, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 приміщення 29.

Вищезазначене нерухоме майно формально було оформлено на дружину, позивач більшість часу проводив у морі, оскільки на той момент працював помічником капітана торговельного судна. Вказує, що увесь фінансовий тягар на здобуття нерухомого майна, його ремонт та утримання здійснює він, відповідач не працювала та перебувала повністю на його забезпеченні.

На підставі викладеного та з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 71,5% частки квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 71,5 % частини приміщення для зберігання автомобіля, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 приміщення 29 та стягнути із ОСОБА_3 в його користь судові витрати понесені у зв`язку із розглядом даної справи.

28.08.2019 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

Свої вимоги мотивує тим, що спірне майно об`єкти нерухомості (квартира АДРЕСА_1 загальною площею 128,9 кв.м, житловою - 79,87 кв.м, приміщення № 29 для зберігання автомобіля /літер В-2/ блок 8.2 загальною площею 20,9 кв.м по АДРЕСА_3 ) набуте сторонами за час шлюбу за кошти, що належали кожному особисто.

До одруження з ОСОБА_1 протягом більше двох років вона працювала в Італії і вклала зароблені кошти в сумі 25000,00 євро в купівлю спірної нерухомості.

Приміщення для зберігання автомобіля придбано за рахунок отриманих від її батьків коштів в сумі 12723,00 доларів США, які її матір зняла зі свого депозитного рахунку в сумі 12723,26 доларів США.

На підставі викладеного просила суд, визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 1/2 частки квартири АДРЕСА_4 загальною площею 128.9 кв.м, житловою - 79,87 кв.м, приміщення № 29 для зберігання автомобіля /літер В-2/ блок 8.2 загальною площею 20,9 кв.м по АДРЕСА_3 . Первісний позов ОСОБА_1 задоволити частково. Зареєстровані на ім`я ОСОБА_3 об`єкти нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 128,9 кв.м, житловою - 79.8 кв.м, приміщення № 29 для зберігання автомобіля /літер В-2/ блок 8.2 загальною площею 20,9 кв.м по АДРЕСА_3 поділити порівно між нею та ОСОБА_5 , визнавши за кожним право власності на 1/2 частки. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені у справі судові витрати по сплаті судового збору та пов`язані з правничою допомогою адвоката. Відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.08.2019 року прийнято зустрічний позов В ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 збільшені позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити. ОСОБА_1 суду пояснив, що спірне майно придбане повністю за його особисті кошти, які він пересилав дружині для його придбання та за кошти від продажу квартири у м. Севастополі.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 вимоги первісного позову заперечували повністю. Зустрічний позов просили задовольнити. ОСОБА_3 суду пояснила, що спірне майно набуте в шлюбі за рахунок особистих коштів ОСОБА_1 , її коштів та наданої батьками матеріальної допомоги. Вказала, що більше двох років працювала в Італії і вклала зароблені кошти в сумі 20 000 євро в купівлю спірної нерухомості. Також їй допомогли матеріально батьки, зокрема, її матір зняла із свого депозитного рахунку кошти в сумі 12723,26 доларів США. Також пояснила, що не заперечує факту використання ОСОБА_1 частини отриманих коштів від продажу квартири у м. Севастополі для покупки спірних об`єктів. За час спільного проживання з позивачем вона не мала самостійного доходу, оскільки займалася веденням домашнього господарства та здійснювала догляд за малолітньою донькою ОСОБА_7 . Також просила відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши документи справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення первісного і зустрічного позовів з наступних підстав.

Згідно ст. 21 СК України шлюб є дійсним при укладенні (реєстрації) його в органах державної реєстрації актів цивільного стану.

Ст. 368 ч.3 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України ч.1. майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ( ч.2. ст. 60 СК України). Дружина й чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК). Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка, визначено в ст.57 цього кодексу.

Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього.

Згідно із зазначеною нормою при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 19.01.2013 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №32 (а.с. 11).

Судом встановлено, що спірне майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 та приміщення для зберігання автомобіля, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 приміщення 29, набуте сторонами за час шлюбу, що підтверджуться копіями свідоцтв про право власності на нерухоме майно № 14636563 від 14.12.2013 року (а.с. 12) та №15493601 від 26.12.2013 року (а.с. 13).

Спірна квартира та приміщення для зберігання автомобіля було оформлено на ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що придбав спірне майно особисто, за кошти від продажу його особистої квартири у м. Севастополі та за рахунок особистих заощаджень. На підтвердження надав суду договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 від 04.03.2013 року (а.с. 58). Відповідач ОСОБА_3 не заперечує вищевказаного факту.

ОСОБА_8 зазначила, що до одруження з позивачем проживала два роки в Італії і вклала зароблені кошти у розмірі 20000 євро у купівлю спірної нерухомості. Матеріальна допомога батьків для купівлі нерухомості становить 5000 тисяч євро та 12723 доларів США, які її матір ОСОБА_8 зняла із свого депозитного рахунку, про що надала довідку із АТ КБ «ПриватБанк». Даний факт також підтвердила ОСОБА_8 , яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка по справі.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 03.06.2019 року №DMC93J6TAS12K6UV вбачається, що ОСОБА_8 зняла зі свого депозитного рахунку кошти у сумі 12723.26 USD.

Суд критично ставиться до наданих доказів, оскільки підтвердження того факту, що дані кошти були використані для придбання спірного майна, ОСОБА_3 суду не надала.

Проаналізувавши вищенаведене в сукупності суд прийшов до висновку, що спірна квартира АДРЕСА_1 В та приміщення для зберігання автомобіля, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 приміщення 29 є власністю подружжя і підлягає поділу згідно положень СК України, оскільки жодною із сторін не доведено з достовірністю, що саме власні кошти позивача і зароблені кошти відповідачем були використані на придбання використаного майна. Сторони не заперечили, що зазначені кошти використовувалися виключно на потреби сім`ї, в тому числі і на придбання спірного майна. І сторони, і свідки в судовому засіданні ствердили, що і позивач, і відповідач надавали кошти на придбання спірного майна. Жодна із сторін з достовірністю не довела, які саме кошти з особистих були використані саме для придбання спірного майна, що давало б підстави суду вважати частину квартири особистою власністю відповідача, чи сумніватися у спільній власності подружжя на зазначене спірне майно.

Отже, суд прийшов до висновку, що квартира АДРЕСА_1 В та приміщення для зберігання автомобіля, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 приміщення 29 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_3 .

Проаналізувавши вищенаведене в сукупності суд прийшов до висновку, що первісний і зустрічний позови підлягають до часткового задоволення, а саме: слід визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 В та право власності на Ѕ частини приміщення для зберігання автомобіля, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 приміщення АДРЕСА_6 . Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 В та визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини приміщення для зберігання автомобіля, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 приміщення 29.

З врахуванням вищенаведеного суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за сторонами.

Керуючись ст.ст. 2,5,264,265, п.6 ст. 257 ЦПК України, ст. ст. 57, 60,61,69,70,71 СК України, ст.ст. 364,365,372, 392 ЦК України суд, -

в и р і ш и в:

Первісний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини приміщення для зберігання автомобіля, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 приміщення 29.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини приміщення для зберігання автомобіля, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 .

В решті позовних вимог відмовити із-за безпідставності.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження

або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.12.2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук