Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 568/1212/15-ц

провадження № 61-12564св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - відділ державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Радивилівського районний суду Рівненського області від 09 вересня 2016 року у складі судді Бірука В. О. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 01 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Григоренка М. П., Бондаренка Н. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - відділ державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції, про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позов мотивовано тим, що йому на праві приватної власності належить 1/2 частини житлового будинку і господарських будівель на АДРЕСА_1 , що належать йому на підставі договору довічного утримання від 22 червня 2007 року, укладеного між позивачем і його батьком ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_4 помер.

Інша 1/2 частини житлового будинку і господарських споруд належала відповідачу ОСОБА_3 , яка пізніше подарувала її своїй дочці відповідачу ОСОБА_2 .

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 03 грудня 2012 року розділено будинковолодіння в натурі і виділено йому наступні приміщення: коридор 2-1 площею 7,4 кв. м, житлова кімната 2-2 площею 14 кв. м, кухня 2-3 площею 10,1 кв. м, ванна 2-4 площею 3,6 кв. м, санвузол 2-5 площею 1,2 кв. м, веранда а-1, ганок а-1, погріб ПГ, надвірні будівлі та споруди - 0,44 сараю, 0,5 колонки (літ. К), огорожа дерев`яна (літ № 2), ворота (літ № 3).

Проте відповідачі ухиляються від виконання рішення суду, не допускають його до належної йому частини будинковолодіння, повісили замки на всі вхідні двері та на ворота, не допускають державного виконавця на територію будинковолодіння. За невиконання судового рішення державним виконавцем на ОСОБА_2 було накладено штраф. Позивач звернувся із заявою до прокурора району про відкриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 за ухилення від виконання судового рішення.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить: усунути перешкоди в здійсненні його права власності на згадане будинковолодіння; виселити відповідачів з його частини жилого будинку і господарських приміщень; вселити його в належну йому частину житлового будинку і господарських приміщень і надати йому ключі від вхідних дверей житлового будинку і господарської будівлі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1 на належну йому на праві власності 1/2 частини житлового будинку і господарські приміщення по АДРЕСА_1 .

Виселено ОСОБА_3 з належного ОСОБА_1 на праві власності 1/2 житлового будинку і господарських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , а саме коридор 2-1 площею 7,4 кв. м, житлова кімната 2-2 площею 14 кв. м, кухня 2-3 площею 10,1 кв. м, ванна 2-4 площею 3,6 кв. м, санвузол 2-5, площею 1,2 кв. м, веранда а-1, ганок а-1, погріб ПГ, надвірні будівлі та споруди - 0,44 сараю.

Вселено ОСОБА_1 в належну йому на праві власності 1/2 частини житлового будинку і господарські приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме коридор 2-1 площею 7,4 кв. м, житлова кімната 2-2 площею 14 кв. м, кухня 2-3 площею 10,1 кв. м, ванна 2-4 площею 3,6 кв. м, санвузол 2-5, площею 1,2 кв. м, веранда а-1, ганок а-1, погріб ПГ, надвірні будівлі та споруди - 0,44 сараю.

Надано ОСОБА_1 ключ від вхідних дверей належних йому на праві власності житлового будинку і господарських приміщень за адресою: по АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 487,20 грн сплаченого судового збору.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що право позивача у здійснені права власності порушене і підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні ним права власності, виселення відповідача ОСОБА_3 з належних йому приміщень і вселення його в належну йому частину житлового будинку і господарських приміщень відповідно до статей 316, 318, 321, 386 ЦК України, статті 41 Конституції України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 01 грудня 2016 року рішення Радивилівського районного суду Рівненської області залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками районного суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу в якій просила суд скасувати рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 01 грудня 2016 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, в супереч положенням частини четвертої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) ґрунтується на припущеннях. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні належною йому частиною спірного будинковолодіння.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до суду заперечення на касаційну скаргу в якому зазначив, що доводи касаційної скарги необґрунтовані, зводяться до переоцінки доказів у справі, висновків суду не спростовують.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 06 червня 2019 року № 612/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-12564св18 призначено повторний автоматизований перерозподіл.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу Курило В. П.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що позивач є власником 1/2 частини житлового будинку і господарських споруд на АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання від 22 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Радивилівського нотаріального округу Гордійчуком В. І. за реєстром № 2515. Власником іншої частини будинковолодіння є відповідач ОСОБА_2 .

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 03 грудня 2012 року спірне будинковолодіння розділено в натурі і позивачу виділено: в житловому будинку приміщення: коридор 2-1 площею 7,4 кв. м, кухню 2-3 площею 10,1 кв. м, ванну 2-4 площею 3,6 кв. м, житлову кімнату 2-2 площею 14,0 кв. м, санвузол 2-5 площею 1,2 кв. м, веранду а-1, ганок а1, погріб ПГ; з надвірних будівель та споруд - 0,44 сараю, 0,5 колонки/літК/, огорожа дерев`яна /літN2/, ворота /літ№3/, що складає 52/100 цілого будинковолодіння. Зобов`язано сторони ( ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ) виконати роботи по переобладнанню будинку. Рішення набрало законної сили і є чинним (а. с. 9).

Згідно з актом державного виконавця від 09 вересня 2015 року відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Бречка І. К. встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 не виконується рішення суду, вона не допускає ОСОБА_1 у виділену йому частину приміщення, а також не допускає в приміщення державного виконавця (а. с. 89).

Відповідно до повідомлення про розірвання договору про виконання інвентаризаційних робіт начальника комунального підприємства «Радивилівське РБТІ» О. Плевако від 31 грудня 2015 року № 671 установа не може виконати договір від 17 березня 2015 року № 87, укладений між КП «Радивилівське БТІ» і ОСОБА_5 , діючою за дорученням ОСОБА_1 , щодо інвентаризаційних робіт на об`єкті нерухомого майна - будинковолодіння на АДРЕСА_1 в зв`язку з перешкодою працівникам проникнути на його територію (а. с. 90).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За положеннями статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

У частині першій статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 321, статті 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Суд встановив, що в належній позивачеві на праві приватної власності 1/2 частині житлового будинку і господарських споруд на АДРЕСА_1 фактично проживає відповідач ОСОБА_3 , яка чинить перешкоди позивачеві у доступі до його власності, не допускає державних виконавців та працівників комунального підприємства до будинку для виконання рішення апеляційного суду Рівненської області від 03 грудня 2012 року про поділ спірного будинковолодіння в натурі та виділення позивачу його частки.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3 з належної йому на праві приватної власності Ѕ частини житлового будинку і господарських споруд на АДРЕСА_1 та зобов`язання надати йому ключі від будинковолодіння.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Радивилівського районний суду Рівненського області від 09 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило