Постанова

Іменем України

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 705/5047/16-ц

провадження № 61-47885св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів: Василенко Л. І., Вініченка Б. Б., Сіренка Ю. В. від 30 жовтня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М» (далі - ТОВ «Ресурс Цетр-М») про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 03 листопада 2014 року між ТОВ «Ресурс Центр-М» та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до умов якого ТОВ «Ресурс Центр-М» отримало безпроцентну позику у розмірі 50 000 грн строком до 01 лютого 2015 року. У забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 02 листопада 2014 року між ТОВ «Ресурс Центр-М» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого, згідно пункту 2 Договору є комплекс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з наступних нежитлових будівель та споруд: адмінбудівлі з ганками (літ. А-2), загальною площею 621,9 кв.м., котельні з прибудовою (літ. В-1, в), загальною площею 354,4 кв.м., вбиральні (літ. Г), насосної (літ. Д), загальною площею 20,5 кв.м., КПП з навісом (літ. Е-1, є), загальною площею 33,3 кв.м., заправки (літ. Ж-2), загальною площею 34,4 кв.м., огорожі (літ. 1), огорожі (літ. 4), ворота з хвірткою (літ. 2), ворота (літ. 5), ворота (№ 6). Оскільки відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, позику, отриману згідно прибуткового касового ордеру № 17 від 03 листопада 2015 року від позивача, у визначений строк не повернув, не передав позивачу документацію на об`єкти нерухомості, що є предметом іпотеки, позивач просила суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за договором позики шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 серпня 2016 року позов задоволено. Звернуто стягнення на частину предмета іпотеки: комплекс, вартістю 99 928,41 грн, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з наступних нежитлових будівель і споруд: адмінбудівлі з ганками (літ. А-2), загальною площею 621,9 кв.м.; котельні з прибудовою (літ. В-1, в), загальною площею 354,4 кв.м., вбиральні (літ. Г); насосної (літ. Д), загальною площею 20,5 кв.м.; КПП з навісом (літ. Е-1, є), загальною площею 33,3 кв.м.; заправки (літ. Ж-1), загальною площею 34,4 кв.м.; огорожі (літ. 1); огорожі (літ. 4); ворота з хвірткою (літ. 2); ворота (літ. 5); ворота (номер 6) у рахунок погашення заборгованості ТОВ «Ресурс Центр М» перед ОСОБА_1 за договором позики від 03 листопада 2014 року в розмірі 50 000 грн. Зазначено спосіб звернення стягнення на частину предмета іпотеки шляхом визнання права власності за ОСОБА_3 на комплекс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з наступних нежитлових будівель і споруд: адмінбудівлі з ганками (літ. А-2), загальною площею 621,9 кв.м.; котельні з прибудовою (літ. В-1, в), загальною площею 354,4 кв.м., вбиральні (літ. Г); насосної (літ. Д), загальною площею 20,5 кв.м.; КПП з навісом (літ. Е-1, є), загальною площею 33,3 кв.м.; заправки (літ. Ж-1), загальною площею 34,4 кв.м.; огорожі (літ. 1); огорожі (літ. 4); ворота з хвірткою (літ. 2); ворота (літ. 5); ворота (номер 6), що зареєстрований на праві власності за ТОВ «Ресурс Центр-М».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за договором позики.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 30 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Уманьагрохім» задоволено. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нову постанову про відмову в позові.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що до участі у справі АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Уманьагрохім» залучені не були, проте оскаржуваним рішенням було вирішено питання про їх права та інтереси. Крім цього, з урахуванням статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду Черкаської області від 30 жовтня 2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом порушено право позивача внаслідок порушення статей 3-6, 12, 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки в добровільному порядку іпотекодавець відмовив іпотекодержателю у переоформленні права власності, така можливість була передбачена самим договором, а відповідне право ОСОБА_1 на звернення до суду визначено статтею 16 ЦК України. Апеляційним судом порушено частину четверту статті 334 ЦК України - права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, що в свою чергу надавало всі права іпотекодавцю ТОВ «Ресурс Центр-М» бути стороною такого договору та прийняти іпотечне зобов`язання на нерухоме майно, що перебувало у його власності.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу 705/5047/16-ц з Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Указана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що відповідно до договору позики від 03 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 905, останньому надано безпроцентну позику к сумі 50 000 грн з остаточним строком повернення не пізніше 01 лютого 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, ТОВ «Ресурс Центр-М» передав в іпотеку ОСОБА_1 належне йому на праві власності майно, зокрема, комплекс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з наступних нежитлових будівель і споруд і споруд: адмінбудівлі з ганками (літ. А-2»), загальною площею 621,9 кв.м.; котельні з прибудовою (літ. В-1,в), загальною площею 354,4 кв.м.; вбиральні (літ. Г); насосної (літ. Д), загальною площею 20,5 кв.м.; КПП з навісом (літ. Е-1,є), загальною площею 33,3 кв.м.; заправки (літ. Ж-1), загальною площею 34,4 кв.м.; огорожі (літ 1); огорожі (літ. 4); ворота з хвірткою (літ. 2); ворота (літ. 5); ворота (номер 6).

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. Крім того, таке право набувається лише з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, раніше набуте на законних підставах.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Таким чином, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Аналогічні висновки містяться в постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (№ 14-38цс18).

Таким чином апеляційний суд зробив обґрунтований висновок, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність іпотекодержателя є позасудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також судом було встановлено, що 25 вересня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ВАТ «Уманьагрохім» в забезпечення вимог за кредитним договором № 010/02-47/1326-07 від 21 вересня 2007 року було укладено договір іпотеки № 010/02-47/1326-07І.

Відповідно до пункту 1.2 договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: комплекс будівель та споруд складського призначення загальною площею 1 482,2 кв.м., розташований в АДРЕСА_2 .

25 травня 2011 року у справі №18/502/776/2011 господарським судом Черкаської області було задоволено позов АТ «Райффайзен Банк Аваль та стягнуто з ВАТ «Уманьагрохім» заборгованість за кредитним договором в розмірі 711 879,17 грн за рахунок заставного майна, а саме: комплексу будівель та споруд складського призначення загальною площею 1 482,2 кв.м., що розташований по АДРЕСА_2 , який належить ВАТ «Уманьагрохім», шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом, з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням АТ «Раййффайзен банк Аваль» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Разом із тим, рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 серпня 2011 року у цивільній справі № 2-1428-2011 року право власності на вказане вище майно визнано за ОСОБА_4 .

Після винесення вказаного рішення, право власності було зареєстровано за ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 вересня 2011 року.

10 листопада 211 року ОСОБА_4 створила юридичну особу - ТОВ «Ресурс Центр-М», до статутного капіталу якого внесла спірне майно, ставши єдиним засновником із часткою 100% у статутному капіталі, що підтверджується актом приймання-передачі від 10 листопада 2011 року.

Проте рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28 березня 2012 року, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 серпня 2011 року в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на адміністративний будинок з прибудовами, що знаходиться по АДРЕСА_2 на дві земельні ділянки, площею 1,4370 га та 0,034 га у вказаному селі - скасовано.

Апеляційним судом було встановлено, що частина спірного майна ПАТ «Уманьагрохім» перебувала у заставі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і належав ПАТ «Уманьагрохім» (іпотекодавець).

Крім того, на момент ухвалення оскаржуваного рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про обтяження № 8559094 від 30 січня 2015 року, підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Указану постанову винесено на підставі ухвали господарського суду Черкаської області від 22 січня 2015 року з метою недопущення відчуження майна ПАТ «Уманьагрохім».

За вказаних обставин, правильними є висновки апеляційного суду про те, що оскаржуваним рішення вирішено питання про права та інтереси АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Уманьагрохім», які до участі у справі не залучені.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Черкаської області від 30 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун