Номер провадження: 22-ц/813/2315/19
Номер справи місцевого суду: 515/891/17
Головуючий у першій інстанції Варгаракі С. М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Органу опіки та піклування Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області про визначення способу участі у вихованні дитини

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року, ОСОБА_1 звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, в якому просив суд зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надавати можливість ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на систематичні побачення з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по дві години в один день на протязі неділі, тобто семи днів, відвідування сином ОСОБА_5 місця проживання батька ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та можливість спільного відпочинку один раз на рік протягом одного місяця в дитячому оздоровчому закладі України батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 .

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 лютого 2018 року зазначена цивільна справа повернута до канцелярії суду для передачі її за розпорядженням голови суду для розгляду до Саратського районного суду Одеської області (а.с. 66).

Розпорядженням Голови Саратського районного суду Одеської області №3 від 19.03.2018 року вищевказана цивільна справа передана до Арцизького районного суду Одеської області (а.с. 74).

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Визначено способи участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом встановлення побачень щонеділі з 11:00 год. до 13:00 год. в присутності матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні інших заявлених вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Арцизького районного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надавати можливість ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на систематичні побачення з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по дві години в один день на протязі неділі, тобто семи днів, відвідування сином ОСОБА_5 місця проживання батька ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та можливість спільного відпочинку один раз на рік протягом одного місяця в дитячому оздоровчому закладі України батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 .

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.11.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.12.2018 року призначено розгляд вищевказаної цивільної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. - головуючий суддя, судді - Гірняк Л.А., Сегеди С.М., що є підставою для прийняття справи до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.01.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Органу опіки та піклування Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області про визначення способу участі у вихованні дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

До суду апеляційної інстанції з`явилися позивач ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_2 . Представник органу опіки та піклування Татарбунарської РДА Одеської області до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 193).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не в повній мірі відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15.07.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 який проживає із матір`ю.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.02.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (справа № 515/220/16-ц).

Органом опіки та піклування Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області було надано письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення порядку та способу спілкування ОСОБА_1 із сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно наданого Висновку від 04.09.2018 року запропоновано наступний порядок побачення ОСОБА_1 із малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : щонеділі з 11:00 год. до 13:00 год. в присутності матері.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними і допустимими доказами щодо перешкоджання йому у спілкуванні із сином, оскільки у порядку ст. 158 СК України не звертався до органу опіки та піклування з цього приводу.

Разом з тим, суд визначив спосіб участі позивача у вихованні дитини, виходячи із запропонованого у висновку органу опіки та піклування Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області від 04.09.2018 року варіанту, тобто шляхом побачень батька ти сина щонеділі з 11:00 год. до 13:00 год. в присутності матері.

Апеляційний суд частково погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. (ст. 141 СК України).

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. (ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України).

Відповідно до положень ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Таким чином, законом визначена рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та, відповідно, рівність прав та обов`язків дитини щодо батьків; виховання дитини є обов`язком батьків, право батьків на виховання дитини є переважним перед іншими особами, при тому право на виховання є особистим; право на спілкування між собою батьки та дитина мають безперешкодне.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 12.12.2017 року (справа № 515/586/17) було відмовлено у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області про позбавлення батьківських прав (а.с.95-97). При цьому у рішення суду зазначено, що з дитиною ОСОБА_1 перешкоджають зустрічатися ОСОБА_2 та її батьки, які погрожують йому поліцією, де працюють їх родичі. Зазначені доводи ОСОБА_2 не спростовані та в матеріалах справи відсутні дані щодо касаційного оскарження нею зазначеного рішення суду.

Окрім того, вказаним рішенням апеляційного суду також встановлено, що саме ОСОБА_1 звертався до органу опіки та піклування із заявою про визначення порядку спілкування з дитиною (квітень 2017 року).

Відповідно до ч.4, ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що поведінка позивача по відношенню до дитини направлена на його бажання виконувати свій батьківський обов`язок щодо виховання сина ОСОБА_5 .

Крім того, з наявних у матеріалах справи характеристик вбачається, що ОСОБА_1 за місцем роботи характеризувався позитивно, як дисциплінований працівник, в колективі користувався повагою (а. с. 106).

За місцем реєстрації та за місцем фактичного проживання позивач також характеризується позитивно. У побуті завжди ввічливий, тактовний, працелюбний. За характером спокійний, врівноважений, розсудливий (а. с. 107).

Згідно з копією акта обстеження умов матеріально - побутових умов проживання позивача від 22.03.2017 року ( АДРЕСА_1 ): стан житла відповідає санітарним нормам (а.с. 117).

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив встановити систематичні побачення із сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по дві години в один день на протязі неділі, тобто семи днів та можливість спільного відпочинку один раз на рік протягом одного місяця в дитячому оздоровчому закладі України батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 .

Разом з тим, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що систематичні побачення із дитиною (кожен день по дві години), на яких він наполягає є обґрунтованими, виходячи із умов його праці.

Так, в суді апеляційної інстанції, позивач ОСОБА_1 пояснив, що наразі він працює в м. Одеса і тому він дійсно не взмозі буде кожен день спілкуватися з сином, враховуючи велику відстань від м. Одеси до м. Татарбунари, де мешкає син з матір`ю. Також, позивач не зміг пояснити запропонований ним літній формат відпочинку спільно з сином протягом одного місяця в дитячому оздоровчому закладі України.

Таким чином, зважаючи на малолітній вік дитини (5 років), відвідування дитиною дитячого садочка, часу роботи позивача та відповідача, часу проїзду від міста проживання позивача до міста проживання відповідача, беззаперечної згоди відповідача щодо спілкування батька з сином, що було підтверджено у суді апеляційної інстанції, спосіб участі батька у вихованні сина слід визначити шляхом зустрічей та спілкування батька з сином щосуботи та щонеділі з 11:00 год. до 13:00 год. в присутності матері ОСОБА_2 , у тому числі за місцем постійного проживання батька.

Доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

За наведених обставин, з огляду на те, що дитина має зростати в умовах турботи, під опікою і відповідальністю своїх батьків, в свою чергу, батько зобов`язаний брати участь у вихованні дитини і наділений правом на особисте вільне спілкування з нею, а мати, яка проживає з дитиною, не має права перешкоджати йому спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, - колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткової зміни рішення, із встановленням визначених судом першої інстанції порядку та способу спілкування батька з сином та додатково щосуботи з 11:00 год. до 13:00 год. в присутності матері у тому числі за місцем постійного проживання батька.

В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року - змінити.

Визначити способи участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом встановлення побачень щосуботи та щонеділі з 11:00 год. до 13:00 год. в присутності матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі за місцем постійного проживання батька.

В решті рішення районного суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22.08.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда