Житомирський апеляційний суд
Категорія 50 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира, ухвалене 17 жовтня 2019 року суддею Сингаївським О.П. у м. Житомирі,

у справі №296/11327/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила стягнути із своєї матері ОСОБА_2 аліменти на своє утримання у зв`язку із продовженням навчання у розмірі 2500 грн щомісячно, до досягнення двадцяти трьох років. В обґрунтування позову зазначила, що вона є студентом другого курсу денної форми навчання Житомирського державного університету імені Івана Франка і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення її позову.

На її думку, суд не встановив дійсного розміру заробітної плати відповідачки, яка не може бути меншою за мінімально встановлений державою розмір. Суд також не звернув уваги на те, що утримання, які проводяться із заробітної плати відповідачки - це утримання заборгованості по сплаті аліментів до досягнення нею повноліття. Крім того, суд не врахував, що її батько, являючись особою з інвалідністю, надає їй матеріальну допомогу із пенсії, яка є меншою ніж заробітна плата відповідачки. Вважає, що суд безпідставно послався у рішенні суду в обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову на медичні довідки, надані відповідачкою, оскільки такі документи свідчать про задовільний стан здоров`я останньої. Також, суд безпідставно послався на ту обставину, що відповідачка здійснює догляд за батьками.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, посилаючись на її безпідставність. Вказала, що надає матеріальну допомогу своїм батькам та сама часто хворіє, а тому не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

ОСОБА_1 є студенткою денної форми навчання, державного фінансування Навчально-наукового інституту педагогіки Житомирського державного університету ім. І.Франка. Термін навчання закінчується 30.06.2021. З 12.10.2017 позивачка зареєстрована та проживає у гуртожитку, за проживання у гуртожитку 28.08.2018 вона сплатила 3000 грн (а.с. 14, 15).

Відповідачка ОСОБА_2 з 11.08.2015 працює на посаді прибиральниці виробничих приміщень на ПрАТ «Житомирський комбінат силікатних виробів», її середньомісячна заробітна плата складає 4173 грн (а.с. 46, 75).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка має невеликий дохід, здійснює додаткові витрати на своє лікування та утримання непрацездатних батьків, а тому не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів утримання відповідачкою своїх батьків та понесення нею у зв`язку із цим витрат. Надана суду копія довідки від 12.09.2019, видана виконавчим комітетом Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області про те, що ОСОБА_2 відповідно до акта обстеження депутата сільської ради та зі слів батька здійснює догляд за матір`ю ОСОБА_4 та за батьком ОСОБА_5 не може підтверджувати вищевказані обставини, за відсутності доказів реального понесення витрат на утримання цих осіб, їх родинного зв`язку з відповідачкою, непрацездатності останніх, та відсутності у них доходу (пенсійних виплат) або такого доходу, що не дозволяє їм утримувати себе самостійно.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції безпідставно врахував обставину утримання відповідачкою своїх батьків як таку, що унеможливлює надання матеріальної допомоги позивачці.

Дійсно, матеріали справи свідчать про наявність у відповідачки ряду захворювань та понесення нею у зв`язку із цим витрат на лікування (а.с.77-108), проте наявність певних захворювань і необхідність періодичного лікування не свідчить про неможливість останньої надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, яка продовжує навчання і у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги.

Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Частково задовольняючи позов, колегія суддів враховує, що навчання позивачки у вищому навчальному закладі вимагає від неї необхідності купувати канцелярські вироби, підручники та інші необхідні для навчання речі, оплачувати вартість проживання у гуртожитку. Навчання на денному відділенні об`єктивно перешкоджає їй займатись діяльністю, направленою на отримання доходу, зокрема, працевлаштуватись.

Водночас, матеріальне становище ОСОБА_2 , не дає підстав для задоволення позову у повному обсязі, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 500 грн щомісяця до закінчення нею навчання.

Наявні відрахування заборгованості по аліментам із заробітної плати відповідачки (а.с. 29-32, 75) з урахуванням вищевказаної суми не будуть перевищувати встановлений ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2019 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , працює на посаді прибиральниці виробничих приміщень на ПрАТ «Житомирський комбінат силікатних виробів») на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти в розмірі 500грн щомісяця, починаючи з 19 листопада 2018 року і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2021 року.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1762 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 24 грудня 2019 року.