Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 522/26377/15-ц

провадження № 61-36416св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Страхові гарантії»,

треті особи: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 липня 2017 року у складі судді Калараша А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страхові гарантії» (далі - ПрАТ «СК «Страхові гарантії») та просила стягнути на свою користь 1 056 259, 23 грн, з яких: 490 005, 81 грн - невиплачене страхове відшкодування, 30 919, 40 грн - пеня за несплату страхового відшкодування, 25 413, 20 грн - три проценти річних, 276 852, 60 грн - інфляційні втрати, 233 068, 22 грн - збитки, завдані у зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання страховою компанією.

У лютому 2016 року третя особа Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «ВБР») звернулося з позовом до ПрАТ «СК «Страхові гарантії» про стягнення суми страхового відшкодування та просило стягнути на свою користь суму страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 000736/01/13-ОД від 13 травня 2013 року у розмірі 567 784, 51 грн в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № IKAPNAIG.125276.001 від 13 травня 2013 року.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 26 червня 2017 року у задоволенні позовів ОСОБА_1 та ПАТ «ВБР» відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 26 червня 2017 року залишено без руху для сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки Закон України «Про судовий збір» не передбачає звільнення споживачів від сплати судового збору.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 липня 2017 року та направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

В обґрунтування касаційної скарги зазначала, що частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Системний і комплексний аналіз Закону України «Про судовий збір» і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як споживачі, у статті 5 Закону України «Про судовий збір», яка визначає перелік осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі також пільги не мають, оскільки вона встановлена спеціальним законом.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду міста Одеси.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 травня 2018 року справу № 522/26377/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 08 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху апеляційний суд зазначав, що Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який регулює питання сплати судового збору, тому стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає звільнення споживачів від сплати судового збору, до цих правовідносин не застосовується.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, визначеному статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки її встановлено спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір», у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Таким чином, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів, стаття 1 ЦПК України 2004 року).

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/2488/16-ц (провадження № 14-57цс18).

Суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та безпідставно поклав на ОСОБА_1 , яка звернулася до суду за захистом прав споживача страхових послуг, обов`язок зі сплати судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою.

Частиною четвертою статті 406 та частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

У зв`язку з допущеними апеляційним судом порушеннями норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, оскаржуване судове рішення слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 липня 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

СуддіВ. С. Жданова С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов