Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 2-4209/08

провадження № 61-18366св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчук В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І. від 11 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, у якому просила:

- визнати за нею право власності на самовільно збудований гараж під літ. «А», площею 18,4 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області присвоїти (виділити) вищевказаному гаражу окрему поштову адресу.

Позов мотивований тим, що рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 15 червня 2001 року її батьку ОСОБА_2 була надана у довгострокове користування земельна ділянка, площею 19 кв. м, по АДРЕСА_1 , на якій останній побудував гараж під літ. «А», площею 18,4 кв. м.

Оскільки після смерті у 2001 році батька позивач прийняла спадщину, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 вересня 2008 року позов задоволено. Визнано право власності за ОСОБА_1 на гараж літ. «А», площею 18,4 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 . Зобов`язано виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області присвоїти гаражу літ. «А», площею 18,4 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 окрему поштову адресу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішеннямапеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області задоволено, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 вересня 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду, врахував, що ОСОБА_2 на момент винесення виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області рішення від 15 червня 2001 року про надання земельної ділянки у довгострокове користування помер, а ОСОБА_1 ця земельна ділянка не надавалась, що є підставою для відмови у визнанні за позивачем права власності на спірний гараж, який є об`єктом самочинного будівництва.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував будівництво гаражу відбулося до 05 серпня 1992 року, у зв`язку з чим неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку проте, що спірний гараж є самовільним будівництвом. Апеляційним судом поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, яке ухвалено у 2008 році, за відсутності поважних причин такого пропуску, що призвело до порушення принципу юридичної визначеності.

Заперечення до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 522/6735/16-ц з Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 серпня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на гараж призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що донькою ОСОБА_2 є ОСОБА_3 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 15 червня 2001 року № 1053 «Про надання в тимчасове користування земельних ділянок громадянам для обслуговування індивідуальних гаражів у м. Кременчуці» ОСОБА_2 надано у тимчасове довгострокове користування до 01 червня 2006 року земельну ділянку, площею 18,6 кв. м, по АДРЕСА_1 для обслуговування індивідуальних гаражів громадянам пільгових категорій.

26 червня 2001 року між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та ОСОБА_2 укладено договір на право тимчасового користування землею, за умовами якого у тимчасове користування передавалась земельна ділянка, загальною площею 0,0019 га строком на 5 років.

Вищевказаний договір зареєстровано в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 15 липня 2007 року за № 16.

02 вересня 2008 року ОСОБА_1 виготовила технічний паспорт на гараж, побудований по АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У березні 2017 року Кременчуцька міська рада Полтавської області, не погоджуючись із рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 вересня 2008 року, звернулась із апеляційною скаргою.

Апеляційний суд, поновлюючи строк на апеляційне оскарження за апеляційною скаргою Кременчуцької міської ради Полтавської області на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 вересня 2008 року та відкриваючи апеляційне провадження, виходив з поважності причин його пропуску, оскільки представник відповідача участі під час розгляду справи в суді першої інстанції не приймав, а про існування оскаржуваного рішення суду першої інстанції Кременчуцькій міській раді Полтавської області стало відомо лише 16 березня 2017 року.

Згідно з частиною першою статті 292 ЦПК України 2004 року (тут і надалі у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Положення цієї статті щодо обмеження органів державної влади та місцевого самоврядування в оскарженні судових рішень річним строком з моменту їх оголошення сприяють тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Згідно зі статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Однак якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Враховуючи імперативний характер положень абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року та те, що річний строк, визначений для органу місцевого самоврядування, є присічним і поновленню не підлягає, суд позбавлений у цьому випадку можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті її преамбули, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності») (рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації»), яка з огляду на положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Вказаний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 2-1678/05 (провадження № 14-262цс19).

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду враховує, що Кременчуцька міська рада Полтавської області скористалась своїм правом на апеляційне оскарження після спливу одного року з моменту проголошення рішення місцевим судом.

Поновлюючи строки апеляційного оскарження на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на те, що за положеннями частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року органи державної влади або місцевого самоврядування позбавлені права апеляційного оскарження судового рішення зі спливом річного строку з моменту його проголошення і в цьому випадку апеляційний суд без урахування поважності причин пропуску строку зобов`язаний відмовити у відкритті провадження у справі.

Отже, поновлюючи строк апеляційного оскарження органам місцевого самоврядування, апеляційний суд вийшов за межі своєї компетенції, яка чітко визначена як певна процесуальна дія, частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року.

Крім того, посилання апеляційного суду на відсутність представника Кременчуцької міської ради Полтавської області під час ухвалення місцевим судом рішення від 16 вересня 2008 року є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні брала участь ОСОБА_5 згідно з довіреністю від 04 січня 2008 року № 01-38/4, виданою Кременчуцькою міською радою.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме щодо забезпечення справедливого розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов Судді:В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов