Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3196/15-ц Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 61 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/3196/15-ц за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження і визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 02 травня 2019 року, яка постановлена під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив замінити стягувача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчому листі, що виданий Богунським районним судом м. Житомира на виконання рішення суду в справі №295/3196/15-ц, та визнати виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 1 060 765,68 грн. таким, що не підлягає виконанню. Заяву обґрунтовував тим, що заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09 червня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційної інстанції, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнута заборгованість за кредитним договором від 16 червня 2016 року №014/09/193 в сумі 1 060 765,68 грн. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 28 вересня 2018 року відступило права вимоги за кредитним договором від 16 червня 2016 року ПАТ «ОКСІ БАНК», яке того ж дня відступило права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП», яке, у свою чергу, цієї ж дати відступило право вимоги йому, тобто ОСОБА_1 . Між ним та ОСОБА_2 29 жовтня 2018 року досягнута домовленість про припинення зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, а тому обов`язок боржника перед стягувачем припинений.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02 травня 2019 року в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання, відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити у повному обсязі. Зокрема зазначає, що ОСОБА_2 у вересні 2018 року сплатив борг ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у повному обсязі, про що банк повідомив відповідний відділ ДВС. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ст.ст.599,1049,1054 ЦК України. Оскільки заборгованість ОСОБА_2 перед банком відсутня, то договори про відступлення права вимоги фактично є договорами цесії без будь-яких ознак факторингу, а тому їх суб`єктний склад не обмежений умовою наявності спеціального дозволу на банківську (фінансову) діяльність, а висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами існують кредитні правовідносини не ґрунтується на обставинах справи та нормах права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Із матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09 червня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 20 листопада 2017 року залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» заборгованість за договором кредиту від 16 червня 2007 року №014/09/193, яка станом на 21 січня 2015 року становить 67 201,91 доларів США (еквівалент 1 060 765,68 грн.) та судовий збір у розмірі 3 654 грн.

28 вересня 2018 року первісний кредитор за плату відступив право вимоги Публічному акціонерному товариству «ОКСІ Банк» за кредитним договором від 16 червня 2007 року №014/09/193, а новий кредитор цієї ж дати у свою чергу також за плату відступив право вимоги за даним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».

У матеріалах справи також міститься ксерокопія договору від 28 вересня 2018 року про відступлення права вимоги №28-09/18/3, із змісту якої вбачається, що ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» за плату відступило право вимоги за спірним кредитним договором фізичній особі - ОСОБА_1 .

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 у вересні 2018 року сплатив борг ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у повному обсязі.

Під час судового засідання у суді першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у підтвердження обставини погашення боргу послалися на лист АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04 жовтня 2018 року (а.с.26).

Проте зі змісту даного листа первісного кредитора до виконавчої служби вбачається, що відсутня заборгованість ОСОБА_2 саме перед АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Обставина відсутності заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» пояснюється тим, що до 04 жовтня 2018 року первісний кредитор просто відступив право вимоги ПАТ «ОКСІ Банк», а тому на час звернення із відповідним листом до виконавчої служби заборгованість перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» дійсно не рахувалася, що у жодному разі не підтверджує реального виконання рішення суду боржником та не виключає існування заборгованості за кредитним договором у ланцюжку переуступок, чим спростовуються доводи апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин положень ст.599 ЦК України, оскільки не доведено виконання боржником належним чином зобов`язання, яке б припинило його існування. Окрім того, якщо б не існувало боргу, який випливає із кредитних правовідносин, то не було б й правових підстав та необхідності укладати договір про відступлення заявникові права вимоги, бо не існувало б чого вимагати.

Основна відмінність цесії від факторингу полягає у тому, що при цесії передача належних кредитору прав може бути здійснено як на підставі договору, так і за законом, а при факторингу зобов`язання мають договірний характер; предметом цесії є безпосередньо передача права вимоги, а предметом договору факторингу є фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи; у цесії відступається лише право вимоги, а при факторингу поряд з уступкою права вимоги сторонами здійснюється низка дій безпосередньо з нею не пов`язаних; у цесії грошові кошти передаються в оплату майнового права, а при факторингу грошова вимога або уступається в обмін на кошти, або передається в якості забезпечення виконання зобов`язань за іншим договором; у цесії вимога може мати будь-який характер, а при факторингу вимога повинна мати грошовий характер; у цесії учасником може бути будь-яка особа, а при факторингу фінансовим агентом може бути лише фінансова установа тощо.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи ОСОБА_1 суперечить положенням частини третьої ст.512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, яким заявник не є, а доводи апеляційної скарги щодо цесії є надуманими.

За таких обставин, набуття ОСОБА_1 статусу правонаступника у спірних правовідносинах не можна вважати очевидним, а тому угода від 20 жовтня 2018 року, яка до того ж при зазначенні року містить не застережені виправлення, про припинення зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 16 вересня 2016 року №014/09/193, укладена із ОСОБА_1 , не породила юридичних наслідків та не припинила зобов`язань боржника, як помилково зазначається у апеляційній скарзі.

Із огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для заміни у виконавчому провадженні ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» на ОСОБА_1 , а прохання визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є передчасним.

Суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому ухвала суду першої інстанції залишається без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 02 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: