Справа № 950/2192/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 року м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області

в складі головуючого судді - Бакланова Р. В. за участю секретаря Гладкової С.В., позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області про визнання права власності на самочинно збудований гараж;

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області про визнання права власності на самочинно збудований гараж, мотивуючи свої вимоги тим, що влітку 2001 року він придбав самочинно збудований гараж в південній частинні міста по АДРЕСА_1 капітальний гараж розміром 4,25 м. х 5,9 м., яким у подальшому користується понад 18 вісімнадцять років. На початку липня 2019 року він вирішив його узаконити і звернувся до Лебединської міської ради Сумської області із заявою про надання у користування земельної ділянки під уже забудований гараж. 12 серпня 2019 року виконком його звернення розглянуте і надано відповідь, що питання про виділення земельної ділянки може бути вирішено позитивно після встановлення у судовому порядку права власності на гараж який знаходиться на вказаній земельній ділянці. З огляду на це, суд на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України може визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

У судовому засіданні позивач ствердив позовні вимоги у повному обсязі та повідомив, що він придбав цей гараж вже збудованим, він звертався на адресу міської ради з заявою про дозвіл на розробку проекту технічної документації на земельну ділянку, але йому було відмовлено.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала та повідомила суду, що міська рада не може визначити право власності на земельну ділянку, оскільки цьому повинно передувати визнання права власності на майно, яке знаходиться на земельній ділянці.

Під час судового розгляду були встановлені наступні факти та відповідні правовідносини:

12 серпня 2019 року Міським головою Лебединської міської ради Сумської області Шамраю В.П. була надана відповідь (а.с.31) відповідно до якої міський голова повідомив, що звернення ОСОБА_1 стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для гаражного будівництва розглянуто виконавчім комітетом Лебединської міської ради, на час розгляду звернення на земельній ділянці розташований надземний гараж, право власності на який не визначено, підняте у його зверненні питання може бути вирішене позитивно після встановлення у судовому порядку права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на вказаній земельній ділянці.

З висновку відділу містобудування та архітектури управління ЖКГ Лебединської міської ради про відповідність земельної ділянки вимогам містобудівної документації від 19 липня 2019 року №79/19 (а.а. 28) судом встановлено, що під час розгляду звернення ОСОБА_3 , щодо відповідності земельної ділянки загальною площею 0,0027 га, розташованої в АДРЕСА_1 без номеру вимогам містобудівної документації, цільове призначення для індивідуального гаражного будівництва, згядно наданого викопіювання встановлено, щовВищевказана земельна ділянка розташована на території резерву містобудівної документації: «Внесення змін до генерального плану забудови міста Лебедина Сумської області на - 2010-2030р.р.», затвердженого рішенням тридцять восьмої сесії Лебединської міської ради сьомого скликання від 10 липня 2018 року з №647-МР та розташована у південній частині міста відповідно до умовного розподілу території населеного пункту, межує з північного та південного напрямків територія резерву змішаної проектної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови до 9-ти поверхів, з західного та східного напрямків - земельні ділянки, на яких розташовані гаражі індивідуальних власників. Рельєф ділянки спокійний, рівень залягання грантових вод не перешкоджає виконанню будівельних та спеціальних видів робіт у будівництві. Земельна ділянка відноситься до зони резерву змішаної проектної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови до 9-ти поверхів. Супутні види дозволеного використання: вбудовані, підземні, напів підземні гаражі та відкриті стоянки. Цільове призначення земельної ділянки, яке вказано у зверненні, не суперечить вимогам містобудівної документації «Внесення змін до генерального плану забудови міста Лебедина Сумської області на - 2010-2030р.р.», затвердженого рішенням тридцять восьмої сесії Лебединської міської ради сьомого скликання від 10 липня 2018 року з №647-МР та №648- МР. ДБН Б.2.2-1 2:2018 «Планування і забудова територій». Відстань від земельної ділянки до стіни найближчого багатоквартирного житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 становить АДРЕСА_3 ., що не суперечить вимогам ДБН Б.2.2-1 2:2018 «Планування і забудова територій». На час звернення на земельній ділянці розташований наземний шлакоблочний гараж. За результатами перевірки відділ містобудування та архітектури управління ЖКГ Лебединської міської ради дійшов висновку про те, що цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, яке вказане у зверненні не супереч вимогам містобудівної документації «Внесення змін до генерального плану забудови міста Лебедина Сумської області на - 2010-2030р.р.», затвердженого рішенням тридцять восьмої сесії Лебединської міської ради сьомого скликання від 10 липня 2018 року з №647-МР та №648- МР. ДБН Б.2.2-1 2:2018 «Планування і забудова територій». Земельна ділянка може бути надана заявнику за умови проведення реконструкції існуючого гаража на гараж підземного або напівпідземного типу.

Свідок ОСОБА_4 допитана у судовому засіданні пояснила, що вона знає про те, що ОСОБА_1 користується гаражем по АДРЕСА_1

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він користується гаражем поруч з гаражем ОСОБА_1 який останній придбав близько 20 років тому, гаражі мають спільні стіни і побудовані вряд. ОСОБА_1 гараж не будував.

За таких обставин, суд вважає не доведеними наступні факти: побудови гаража саме позивачем ОСОБА_1 , що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних норм, а також факт перебування у власності, або користуванні позивача земельної ділянки.

Ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, право власності на новостворенене рухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, без належного дозволу чи належно затвердженого проекту.

Ч. 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК)та землекористувачі(стаття 95 ЗК). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. У пункті 12 зазначеної вище Постанови також передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було надано земельну ділянку у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією.

Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 зазначено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Звіту про проведення технічного обстеження об`єкта гаража за адресою: АДРЕСА_1 позивачем надано не було.

За таких обставин, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 не є особою, якій належить право вимоги за пред`явленим в суді позовом про визнання права власності на самочинне будівництво на підставі частини третьої статті 376 ЦК України, оскільки відсутні докази того, що саме він здійснив спірне самочинне будівництво.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності передбачає дотримання певної процедури, з якою закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, при застосуванні цієї норми суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 та від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15. До початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з необґрунтованістю.

У Х В А Л И В:

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області про визнання права власності на самочинно збудований гараж по АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Лебединський районний суд Сумської області до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Бакланов Р. В.