ПОСТАНОВА

Іменем України

13 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 403/174/19

провадження № 22-ц/4809/836/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Кіселика С.А. (суддя доповідач),

суддів: Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

заявник - Прокурор Устинівського району Кіровоградської області,

заінтересована особа - Криничуватська сільська рада Устинівського району Кіровоградської області,

особа яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2009 року за участю судді Годованець І.А. у цивільній справі за заявою прокурора Устинівського району в інтересах держави в особі Криничуватської територіальної громади про відумерлість спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2009 року визнано спадщину - земельну ділянку площею 5.78 га вартістю 65296-00 грн., яка знаходиться на території Криничуватської сільської ради, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_1 - відумерлою.

Спадщину померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 передано у власність територіальній громаді за місцем відкриття спадщини в особі Криничуватської сільської ради, Устинівського району Кіровоградської області.

У березні 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2009 року в якій зазначила, що прийняте судом рішення винесено з порушенням норм матеріального права.

Устинівським районним судом Кіровоградської області на адресу апеляційного суду надіслано супровідний лист без матеріалів цивільної справи та акт про вилучення документів для знищення, зі змісту якого вбачається, що цивільну справу № 2-о-20/2009 року за заявою прокурора Устинівського району в інтересах держави в особі Криничуватської територіальної громади про відумерлість спадщини знищено відповідно до «Переліку судових справ і документів, із зазначенням строків зберігання» затвердженого наказом Державної судової адміністрації України 11.02.2010 №22, згідно акту про вилучення для знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню за № 1 від 03 березня 2015 року.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2009 року по справі за заявою прокурора Устинівського району в інтересах держави в особі Криничуватської територіальної громади про відумерлість спадщини - повернуто до Устинівського районного суду Кіровоградської області для належного оформлення та вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2019 року втрачене судове провадження по цивільній справі за №2-о-20/2009 року за заявою прокурора Устинівського району Кіровоградської області, заінтересована особа: Криничуватська сільська рада Устинівського району Кіровоградської області, про визнання відумерлою спадщину в частині повного тексту рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2009 року про визнання відумерлою спадщину ОСОБА_2 та передання земельної ділянки, площею 5.78 га, сільськогосподарського призначення, на території Криничуватської сільської ради у власність територіальної громади в особі Криничуватської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, відновлено.

У відзиві на апеляційну скаргу Олександрійська місцева прокуратура Кіровоградської області зазначила, що вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції), рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції під час ухвалення рішення) суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Згідно положень пункту 9 перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно встановлених рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2018 року обставин у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: - Криничуватська сільська рада Устинівського району Кіровоградської області; Устинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про встановлення факту родинних відносин зі спадкоємцем, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як на підтвердження цього суд послався на актовий запис про смерть за № 6 від 11 травня 1998 року Криничуватської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області.

До смерті ОСОБА_2 проживала на території Криничуватської сільської ради у с. Березуватка. На день смерті ОСОБА_2 разом із нею проживали та були зареєстровані п`ять членів сім`ї, в тому числі і дочка - ОСОБА_1 . На підтвердження встановленої обставини суд послався на довідку Криничуватської сільської ради за № 747 від 24 липня 2018 року.

За життя ОСОБА_2 , як член колективного сільськогосподарського підприємства, в процесі розпаювання земель, що знаходились у колективній власності КСП ім. Леніна, набула право на земельну частку (пай) розміром 7,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом Серія НОМЕР_1 , виданим головою Устинівської районної державної адміністрації 12 вересня 1997 року (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_2 сертифікат перейшов у володіння до ОСОБА_1 .

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: - Криничуватська сільська рада Устинівського району Кіровоградської області; Устинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про встановлення факту родинних відносин зі спадкоємцем, встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як між донькою та матір`ю, відповідно.

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 06.11.2018 виданого приватним нотаріусом Устинівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Трутень О.Я., останній посвідчив, що ОСОБА_1 є спадкоємцем права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП ім.. Леніна Криничуватської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, розміром - 7,06 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало ОСОБА_2 , 1933 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі сертифікату Серія НОМЕР_1 , виданого головою Устинівської районної державної адміністрації 12 вересня 1997 року .

Задовольняючи заяву про визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції виходив з того, що така заява підлягає задоволенню оскільки після відкриття спадщини вона не була прийнята спадкоємцями померлої.

При цьому суд першої інстанції керувався нормами ЦК України 2003 року не звернувши увагу на те, що згідно п.п.4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила ст.1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК), законами України: від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки спадщина відкрилася 10 травня 1998 року і від дня її відкриття строк на прийняття спадщини закінчується до набрання чинності ЦК України, тобто до 01 січня 2004 року, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються цим Кодексом.

Колегія суддів дійшла висновку, що при вирішені спору мають бути застосовані норми ЦК УРСР.

Згідно положень статті 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не

змінено заповітом.

Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або

жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці

позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом

спадкоємства переходить до держави.

Статею 525 ЦК УРСР визначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця

Згідно статті 529 ЦК УРСР діти померлого є спадкоємцями першої черги.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини 2 цієї статті зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як зазначалось вище ОСОБА_2 проживала на території Криничуватської сільської ради у с. Березуватка. На день смерті ОСОБА_2 разом із нею проживали та були зареєстровані п`ять членів сім`ї, в тому числі і дочка - ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом фактично вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме володіння сертифікатом, який підтверджує право на земельну частку (пай).

Матеріали справи, на час розгляду справи судом першої інстанції, даних про відмову ОСОБА_1 від спадщини не містять.

Частиною першою статті 1277 ЦК України передбачено, що орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

Відповідно до вимог ст.278 ЦПК України ( в редакції, що діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції) суд ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою, та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини лише в разі встановивлення, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття.

Відповідно до ст.ст.235, 277 ЦПК України справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб.

В порушення цих норм закону суд не перевірив, чи немає у померлої спадкоємців які фактично прийняли спадщину та без вирішення питання про залучення їх до участі у справі розглянув справу і дійшов передчасного висновку про відумерлість спадщини.

Згідно положень статей 560 та 561 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за

законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного Кодексу України ( який був чинним на час ухвалення рішення судом першої інстанції) незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

Частиною 1 ст. 1296 цього ж кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, разом з тим відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, що мають значення для справи і дійшов безпідставного рішення щодо відсутності спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , 1933 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому відповідно до положень ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову прокурору у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою.

Доводи прокурора висловлені у відзиві на апеляційну скаргу щодо поновлення судом строку на апеляційне оскарження рішення суду, не мають правового значення, а посилання на практику Європейського суду з прав людини є безпідставними, оскільки рішення Європейського суду можна вважати офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства та підлягає застосуванню поряд з ним. Однак в даній справі прокурор представляє інтереси органу місцевого самоврядування, права якого не є об`єктом захисту відповідно до Конвенції.

Крім того, колегія суддів звернула увагу на рішення Європейського суду з прав людини (справа «Ryabykh v. Russia» від 24 липня 2003 року) відповідно до приписів якого «Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів». «Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі».

В справі, що розглядається, ОСОБА_1 не ставить за мету домогтися повторного її розгляду та винесення нового рішення. Вона, як особа, що володіла правом на земельну частку (пай) домагається захисту свого права, якого вона позбавлена рішенням суду по справі до участі в якій ОСОБА_1 не було залучено як сторону чи заінтересовану особу.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення про визнання спадщини відумерлою, не залучаючи при цьому до участі у справі спадкоємця яка прийняла спадщину, суд першої інстанції прийняв судове рішення про права особи, що не була залучена до участі у справі, чим порушив норми процесуального права.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

Враховуючи наведене та керуючись ст. 367,ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст.377, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2009 року скасувати.

В задоволенні заяви прокурора поданої в інтересах держави в особі Криничуватської територіальної громади про відумерлість спадщини, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Cуду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 серпня 2019 року.

Суддя доповідач С.А.Кіселик

Судді: Л.М.Дьомич

С.М.Єгорова