Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/2216/19
Провадження № 2-о/935/71/19
У Х В А Л А

23 грудня 2019 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Янчук В.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації про встановлення факту отримання захворювання під час виконання службових обов`язків,

встановила:

Заявник звернувся до суду із заявою, в які просить суд встановити факт, що він, ОСОБА_1 , під час проходження військової служби в Збройних силах України з травня 1979 року по жовтень 1980 року отримав захворювання під час виконання службових обов`язків, з метою подальшого визначення статусу «особи з інвалідністю».

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 , вказав, що з травня місяця 1979 р. по жовтень 1980 він проходив дійсну військову службу в Збройних силах України де отримав захворювання під час виконання службових обов`язків внаслідок чого був звільнений в запас по хворобі. Під час проходження військової служби та при виконанні службових обов`язків отримав травму у вигляді пошкодження діаграми вираженої плевральної шварти, правий купол легені в подвіжності обмежень. Згідно історії хвороби його захворювання пов`язано з проходженням військової служби, але не при виконанні службових обов`язків, з чим він погодись не може. Відповідно до статті 7 ЗУ «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» № 3551 від 22.10.1993 року, з послідуючими змінами та доповненнями, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту внаслідок захворювання одержаних під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків). Для визначення статусу «особи з інвалідністю внаслідок захворювання одержаного під час виконання обов`язків військової служби» в листопаді 2019 він звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської РДА з заявою в якій просив надати заявнику статус особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки його захворювання одержано під час виконання обов`язків військової служби». Згідно відповіді Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської РДА № 1070 від 06.11.2019 заявнику відмовлено у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, так як районною фтизіатричною МСЕК м. Житомир заявнику з липня 2013 довічно встановлена 2 група інвалідності внаслідок захворювання отриманого в період проходження військової служби, а тому він не підпадає під дію ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, проте з такою відмовою заявник не погоджується, у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, перевіряє відповідність поданої заяви вимогам закону щодо форми, змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тощо. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст.293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність і прикладну значущість, і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб`єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту, що встановлюється. Відтак слід враховувати не тільки конкретну мету встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Таким чином, в окремому провадженні можуть бути розглянуті справи про встановлення фактів, якщо від цього залежить охорона прав та інтересів особи, створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На підставі ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

В пункті 2 цієї постанови зазначено, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено позасудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Зокрема не можуть розглядатися судами заяви про встановлення одержання поранень і контузій при виконання обов`язків військової служби.

З листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року про «Судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» слідує, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо:

1) трудового стажу (для призначення пенсій та допомоги по тимчасовій непрацездатності, нарахування надбавок та інших пільг);

2) причин та ступеня втрати працездатності;

3) групи інвалідності та часу її настання;

4) проходження дійсної військової служби;

5) участі у бойових діях, перебування на фронті, у партизанських загонах;

6) одержання поранення, контузії в боях при захисті України, СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби;

7) визнання ветераном чи інвалідом Великої Вітчизняної війни;

8) віку фізичної особи;

9) закінчення учбового закладу й одержання відповідної освіти;

10) усиновлення після смерті усиновленого чи усиновителя, якщо за життя після 1926 р. воно не було належним чином оформлене;

11) належності до певної національності;

12) належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, які видаються органами реєстрації актів цивільного стану;

13) тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах;

14) одержання урядових нагород;

15) розкуркулювання та адміністративного виселення громадян;

16) про встановлення належності до ветеранів та інвалідів війни;

17) про встановлення факту винесення вироку або постановлення рішення суду щодо відповідної особи;

18) набуття громадянства України громадянином іншої держави.

Відмова відповідного органу може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

В своїй заяві ОСОБА_1 просить суд встановити факт отримання захворювання, одержаного під час виконання службових обов`язків в період проходження військової служби в Збройних силах України в період з травня 1979 р. по жовтень 1980 р.

Таким чином, оскільки діючим законодавством України визначено порядок встановлення факту отримання захворювання, травм (поранення) при виконанні обов`язків військової служби, що виключає можливість встановлення цього факту в судовому порядку в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження, окрім того, судами не можуть розглядатися заяви про встановлення фактів одержання захворювання, поранень при виконанні обов`язків військової служби, тобто не можуть встановлюватися у порядку цивільного судочинства (окремого провадження), а отже у відкритті провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.186, 293, 315, 318, 353 ЦПК України,суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту отримання захворювання під час виконання службових обов`язків.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи,якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Янчук