Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 658/2853/14-ц

провадження № 61-13646св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя- доповідач),

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 січня 2015 року у складі судді Марків Т. А. та рішення апеляційного суду Херсонської області від 08 лютого 2016 року у складі суддів: Вейтас І. В., Радченка С. В., Скляровської І. В.,

учасники справи:

позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 07 січня 2006 року між банком та відповідачем укладено договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 15 191 грн 20 коп. зі сплатою 25,08 % річних за користування грошовими коштами із кінцевим терміном повернення до 27 липня 2009 року.

В звязку з порушенням договірних зобовязань позичальником станом на 16 квітня 2014 року заборгованість становить 103 637 грн 77 коп. Враховуючи те, що судовим наказом Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 серпня 2008 року з відповідача стягнуто 34 526 грн 97 коп., банк просив стягнути різницю в сумі заборгованості 69 110 грн 80 коп., а також штрафи 500 грн (фіксована частина) та 3 455 грн 54 коп. (процентна складова).

12 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, зазначаючи, що в 2013 році зазначений вище судовий наказ скасовано, тому просив суд стягнути з ОСОБА_1 14 648 грн 60 коп. заборгованості за кредитом, 37 327 грн 43 коп. процентів за користування ним, 55 608 грн 21 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 3 455 грн 54 коп. штрафу (процентна складова), а всього 111 539 грн 78 коп. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 січня 2015 року позов задоволено частково. Cтягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 14 648 грн 60 коп. заборгованості за кредитом; 14 615 грн 64 коп. процентів; 8 874 грн 72 коп. пені; 500 грн штрафу (фіксована сума); 1 463 грн 21 коп. штрафу (процентна складова); всього 40 102 грн 17 коп. В задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 дійсно неналежно виконувала узяті на себе за кредитним договором зобовязання, допустила заборгованість. Розмір заборгованості обґрунтований банком та відповідачем не спростований. Відповідно до пункту 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Позовна заява подана до суду 23 червня 2014 року, тому строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, що утворилася до 20 серпня 2008 року, необхідно обчислювати з дати скасування судового наказу 15 лютого 2013 року, до решти вимог з 20 серпня 2008 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд розглядав справу неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 08 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитом за період з 21 червня 2009 року та штрафів скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні вказаних позовних вимог за пропуском строку позовної давності. Відповідно рішення суду щодо стягнення сум заборгованості частково змінено, зменшено розмір стягнутої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом з 14 615 грн 64 коп. до 12 919 грн 10 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором з 8 874 грн 72 коп. до 4 167 грн 61 коп., відповідно розмір визначеної до стягнення суми загального боргу зменшено з 40 102 грн 17 коп. до 31 735 грн 31 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду щодо домовленості між сторонами про збільшення позовної давності до пяти років є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу. Так, на Умовах надання споживчого кредиту, який містить пункт про пятирічний строк позовної давності, відсутній підпис позичальника, а банк не довів, що саме такі Умови були предметом ознайомлення позичальника при укладенні договору. Отже, висновок суду, щодо зміни тривалості позовної давності у спірних правовідносинах є помилковим. При вирішенні даної цивільної справи ОСОБА_1 заявила про застосування позовної давності. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню встановлена статтею 257 ЦК України загальна позовна давність у три роки в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом і встановлена статтею 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік в частині вимог про стягнення неустойки. В звязку з невиконанням позичальником умов договору банк в серпні 2008 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу щодо дострокового повернення нею частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому за користування кредитними коштами станом на липень 2008 року, відповідно змінивши строк виконання основного зобовязання. 20 серпня 2008 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області видав судовий наказ, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованість за кредитом в сумі 14 648 грн 60 коп., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в сумі 12 919 грн10 коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань в сумі 6 959 грн 27 коп., а всього 34 526 грн 97 коп. Отже, мало місце переривання перебігу позовної давності у звязку зі зверненням банку до суду з заявою про видачу судового наказу. В період із 21 серпня 2008 року до 21 серпня 2011 року (в межах строку позовної давності, перебіг якої після переривання почався заново з 21 серпня 2008 року) банк до суду з позовом про стягнення заборгованості не звертався. Звернувшись до суду 23 червня 2014 року з позовом про стягнення заборгованості, банк пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, яка виникла з серпня 2008 року. 15 лютого 2013 року ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області скасовано судовий наказ. Враховуючи те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ухвала про скасування судового наказу була вручена ПАТ КБ «Приватбанк» раніше, ніж ним пред'явлено позов у даній справі (22 червня 2014 року), факт невиконання судового наказу відповідач підтверджує, та оскільки строк звернення до суду із заявою про дострокове стягнення кредиту, процентів за користування кредитом за період з березня 2006 року по серпень 2008 року та пені за період з серпня 2007 року по серпень 2008 року (включно) позивачем дотримано та зважаючи, що строк для пред'явлення судового наказу на день його скасування та збільшення позовних вимог не закінчився, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом та процентами у розмірі, що предявлявся до стягнення при зверненні із заявою про видачу судового наказу, а пеня в межах строку позовної давності 1 рік до дня звернення із заявою про видачу судового наказу. В решті позовних вимог слід відмовити в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем позовної давності до всіх позовних вимог є безпідставними, оскільки, звернувшись в серпні 2008 року до суду із заявою про видачу судового наказу з дотриманням позовної давності та передавши виданий судом судовий наказ для примусового виконання у визначені законом строки, банк вправі вимагати стягнення витребуваних ним з дотриманням вимог закону грошових коштів в позовному провадженні навіть при скасуванні цього наказу поза межами встановленого договором кредиту терміну для виконання основного зобовязання.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення та закрити провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що ухвала про скасування судового наказу предявлена банку раніше його звернення до суду із цим позовом; позовну давність перериває звернення до суду із позовом, а не із заявою про видачу судового наказу; Умови надання споживчого кредиту не підписані нею, тому не регулюють спірні правовідносини; у кредитному договорі відсутній графік платежів, що позбавило її можливості оцінити реальну вартість кредиту; справа не підсудна Каховському міськрайонному суду; банк пропустив строк звернення до суду.

РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

15 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті З ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної

Інстанцій

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що 07 січня 2006 року між банком та відповідачем укладено договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 15 191 грн 20 коп. зі сплатою 25,08 % річних за користування грошовими коштами із кінцевим терміном повернення до 27 липня 2009 року.

ОСОБА_1 зобов'язалася щомісяця в період з 21 по 28 число кожного місяця погашати заборгованість за кредитом, надаючи банку грошові кошти у розмірі 549 грн, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам.

20 серпня 2008 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області видав судовий наказ, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованість за кредитом в сумі 14 648 грн 60 коп., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в сумі 12 919 грн10 коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань в сумі 6 959 грн 27 коп., а всього 34 526 грн 97 коп.

В установленому ЦПК України порядку судовий наказ був виданий стягувачеві і пред'явлений ним до виконання, постановою державного виконавця від 12 квітня 2012 року повернуто виконавчий документ стягувачеві з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити місце проживання та роботи боржника, рухоме майно відсутнє).

В процесі розгляду даної справи банку стало відомо про те, що ухвалою Каховського міськрайонного суду від 15 лютого 2013 року наведений вище судовий наказ від 20 серпня 2008 року за заявою ОСОБА_4 скасований, банку роз'яснено, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову.

Згідно зі статтею 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У запереченні на позов відповідач просила застосувати до вимог банку позовну давність.

Щодо вимог, заявлених до видачі судового наказу 20 серпня 2008 року

За змістом частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В звязку з невиконанням позичальником умов договору банк в серпні 2008 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу щодо дострокового повернення нею частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому за користування кредитними коштами станом на липень 2008 року, відповідно змінивши строк виконання основного зобовязання.

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК Українипередбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у звязку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 27 січня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, а наявні у матеріалах справи Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не містять підпису позичальника.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив положення щодо застосування позовної давності у спірних правовідносинах.

Таким чином, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічна норма міститься й у ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII (частина шоста статті 81).

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови надання споживчого кредиту фізичним особам з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Таким чином, до спірних правовідносин застосовується встановлена статтею 257 ЦК України загальна позовна давність у три роки в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом і встановлена статтею 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік в частині вимог про стягнення неустойки.

Вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 14 648 грн 60 коп., процентів в сумі 12 919 грн 10 коп. та пені у розмірі 6 959 грн 27 коп. шляхом звернення до суду у серпні 2008 року із заявою про видачу судового наказу банк предявив у межах заявленої позовної давності.

Разом з тим, стягнуту судовим наказом заборгованість за кредитом банк не отримав у звязку із скасуванням судового наказу ухвалою Каховського міськрайонного суду від 15 лютого 2013 року. Тобто, право банку на отримання стягнутих судовим наказом сум порушено із дати скасування судового наказу та з цього моменту починається відлік позовної давності за вимогами банку про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 14 648 грн 60 коп., процентів в сумі 12 919 грн 10 коп. та пені у розмірі 6 959 грн 27 коп. (суми, вказані у заяві на видачу судового наказу). Тобто, у червні 2014 року банк не пропустив строк звернення із вказаними вимогами.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 27 січня 2006 року вказана процентна ставка за кредитом 2,09 % в місяць (25,08 % річних), а також визначено, що при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 6 % в місяць (72 % річних), розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Проценти в сумі 12 919 грн 10 коп. розраховані у відповідності до погоджених сторонами умов їх нарахування, а тому колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду щодо стягнення тіла кредиту у розмірі 14 648 грн 60 коп. та процентів в сумі 12 919 грн 10 коп.

Разом з тим, у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов'язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, у звязку з чим пеня у розмірі 6 959 грн 27 коп. заявлена безпідставно, що апеляційний суд залишив без уваги.

Щодо сум, нарахованих після видачі судового наказу 20 серпня 2008 року

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) від 31 жовтня 2018 року).

Кінцевий строк виконання зобов'язання за кредитним договором 27 липня 2009 року було змінено банком шляхом звернення банку до суду із заявою про видачу судового наказу щодо дострокового повернення кредиту, а тому нараховані після закінчення строку дії кредитного договору стягненню не підлягають.

Суди застосували до вказаних вимог позовну давність, проте наслідки пропуску строку позовної давності підлягають застосуванню до обґрунтованих позовних вимог, а позов банку про стягнення сум, нарахованих після 20 серпня 2008 року, є необґрунтованим.

Доводи касаційної скарги щодо непідсудності справи Каховському міськрайонному суду Херсонської області є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 8 статті 110 ЦПК України 2004 року позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, предявляються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Оскільки відповідно до довідки Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області Каховського РС останнє зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 м. Мала Каховка, провул. Центральний, 29, знята з реєстрації 15 травня 2006 року (а. с.21), то судом першої інстанції не допущено порушень при визначенні підсудності.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини друга та третя статті 412 ЦПК України).

Враховуючи те, що положення про позовну давність та Умови надання споживчого кредиту фізичним особам неправильно застосовано судом як першої, так й апеляційної інстанції, ухвалені ними рішення необхідно скасувати із задоволенням вимог банку в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 14 648 грн 60 коп. та процентів в сумі 12 919 грн 10 коп., нарахованих до 20 серпня 2008 року.

(3) Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволено на 24 % (27 567,70*100/111 539,78), а тому сплачений позивачем судовий збір у сумі 1 161 грн 63 коп., 755 грн 57 коп. за попередній перегляд справи у касаційному порядку слід стягнути з відповідача у межах 24 % задоволених вимог, тобто у розмірі 460 грн 12 коп.

Відповідно із банку на користь відповідача необхідно стягнути відшкодування 76 % понесених відповідачем судових витрат: за подання апеляційної скарги у розмірі 200 грн 50 коп., за попередній перегляд справи у касаційному порядку 245 грн, за подання цієї касаційної скарги 292 грн 32 коп., тобто у розмірі 560 грн 74 коп.

За змістом частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного, колегія суддів на підставі частини десятої статті 141 ЦПК України стягує із банку на користь відповідача різницю понесених судових витрат у розмірі 100 грн 62 коп.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 08 лютого 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» тіло кредиту у розмірі 14 648 грн 60 коп. та проценти в сумі 12 919 грн 10 коп., нараховані до 20 серпня 2008 року.

В іншій частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відмовити.

Стягнути із публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 різницю понесених судових витрат у розмірі 100 грн 62 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.

О. Лесько

С.

Ю. Мартєв

Є.

В. Петров

С.

П. Штелик