РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року

Київський районний суд м.Харкова у складі головуючого

судді Чередник В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 ( місце проживання АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_5 ( місце проживання АДРЕСА_2 ) , ОСОБА_4 ( місце проживання АДРЕСА_3 ) , треті особи: головний державний виконавець Барсегян А.О. відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( місце знаходження 61002 м.Харків вул.. Ярослава Мудрого буд. 16) , старший державний виконавець Сидоренко О.М. відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( місце знаходження 61002 м.Харків вул.. Ярослава Мудрого буд. 16) про звільнення майна з-під арешту , накладеного на підставі постанов державних виконавців про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 лютого 2016 року та від 29 серпня 2014 року -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 05 травня 2008 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір позики, за яким останній отримав у борг 57 500 доларів США. Неодноразово до цього договору укладалися додаткові угоди про збільшення суми позики. На забезпечення виконання зобов`язань позичальника 05 травня 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки, з наступним внесенням змін до нього, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_4 .

Позивач зазначив, що через неналежне виконання відповідачем взятих на

себе зобов`язань щодо повернення суми позики, в останнього виникла заборгованість. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2013 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача борг за договором позики в розмірі 3 161 068 грн, а рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2016 року у рахунок погашення цього боргу звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_4

Посилаючись на те, що знайшов покупця, який погодився придбати іпотечне

майно, проте позбавлений можливості реалізувати предмет іпотеки для задоволення своїх вимог за договором позики, оскільки державними виконавцями та судом накладені обтяження, що перешкоджають укладенню та нотаріальному посвідченню договору купівлі-продажу житлового будинку, ОСОБА_1 просив звільнити іпотечне майно, а саме - житловий будинок АДРЕСА_4 з-під арештів, накладених на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 лютого 2016 року та від 29 серпня 2014 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.12.2018р. по справі суддею Нев`ядомським Д.В. відкрито провадження.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2019 р. справу передано судді Чередник В.Є.

24.04.2019 р. головним державним виконавець Барсегян А.О. до суду подано письмові пояснення, в яких він просив у задоволенні позову відмовити, з підстав, викладених у даних поясненнях та прохання розглянути справу за його відсутності.

21.05.2019 р. відповідачем ОСОБА_4 до суду подані заперечення проти позву та прохання розглянути справу з її відсутності.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про що є розписки про отримання судових повісток.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

05 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір позики, згідно з яким останній отримав у позику 57 500 доларів США та зобов`язався повертати частинами по 1 250 доларів США не пізніше 05 числа кожного місяця у період до 05 жовтня 2008 року, здійснити остаточне повернення позики у розмірі 51 250 доларів США не пізніше 05 листопада 2008 року.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором позики 05 травня 2008 року між сторонами укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. за реєстровим № 1568, за яким ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 в іпотеку належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 180,4 кв. м, житловою площею 106,7 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці площею 738 кв. м, на якій розташовані житловий будинок літ. С-2, огорожа №1,2, за адресою: АДРЕСА_4 .

У подальшому сторонами вносилися зміни до договору позики та до договору

про задоволення вимог іпотекодержателя.

Внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за договором позики утворилася заборгованість, яка заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2013 року стягнута на користь позикодавця.

Після ухвалення вказаного судового рішення іпотечне майно без відома позивача тричі відчужувалось, останнім набувачем є ОСОБА_4 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 . , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними та звернення стягнення на предмет іпотеки позов задоволено частково. Визнано недійсними договори купівлі-продажу спірного будинку. У рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 за договором позики від 05 травня 2008 року з наступними змінами на суму З 161 068,65 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування визначеної статтею 38 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-ІХ/ «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-І//) процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижче, ніж за визначеною згідно звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківська інвестиційна агенція нерухомості» ціною на рівні 2 000 200 грн. Передано предмет іпотеки в управління ОСОБА_1 на період до його реалізації за визначеною статтею 38 Закону № 898-ІУ процедурою продажу.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області Сидоренко О. М. від 29 серпня 2014 року накладено арешт на все майно ОСОБА_5 у виконавчому провадженні ВП № 44551381 з виконання виконавчого листа № 640/3913/13-ц, виданого 21 серпня 2014 року Київським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 3 161 068,65 грн, зареєстровано державним реєстратором Харківського міського управління юстиції Коваленком А. В. за № 6835065.

Постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області Барсегяна А. О. від 02 лютого 2016 року накладено арешт на все майно ОСОБА_5 у виконавчому провадженні ВП № 46541449 з виконання виконавчого листа № 2/640/1611/13/17, виданого 21 серпня 2014 року Київським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 3 161068,5 грн, зареєстровано державним реєстратором Харківського міського управління юстиції Плугатирьовим П. В. за № 13092359.

Відповідно до статті 124 Конституції України неможливість вирішити спір у суді пов`язується з наявністю закону, яким би передбачалася можливість розглянути спір іншими органами та пряма заборона розгляду спору судом.

Відповідно до частини першої статті З ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій) кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Згідно з пунктами першим, третім частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій) у порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, з єдиним обмеженням, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про звільнення майна, що є предметом іпотеки, з-під арештів, накладених 02 лютого 2016 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області Барсегян А. О. та 29 серпня 2014 року старшим державним виконавцем Сидоренко 0. М. за реєстровими номерами 13092359, 6835065 відповідно, тобто в період дії Закону № 606-ХІУ.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Під правоздатністю пред`являти позови, вимагати відшкодування шкоди й домагатися рішення суду розуміється право подання позову у суд, який наділений повноваженнями розглядати питання фактів й права, що стосуються конкретного спору, з метою постановлення рішення, що матиме обов`язкову силу (рішення ЄСПЛ від 23 червня 1981 року у справі «Ле Конт, Ван Левен і Де Мейєр проти Бельгії», заяви № № 6878/75, 7238/75).

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції».

Статтею 60 Закону № 606-ХІ// обумовлено випадки, підстави та порядок зняття арешту з майна.

Конкретні випадки визначені в частинах першій - четвертій цієї статті Закону № 606-ХІУ, зокрема, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодження або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 60 Закону № 606-ХІ// ).

Частиною першою статті 54 Закону № 606-ХІ// передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна (частина четверта статті 54 Закону №№ 606-ХІ//.

Доводи, викладені у запереченнях ОСОБА_4 та письмових поясненнях Головного ДВ ВПВР УДВС ГТУЮ у Х/о Барсегян А. О. не спростовують встановлених судом обставин та доводів позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про виконавче провадження", ст.5, 10, 12, 13, 77-81, 89, 106, 110, 141, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Звільнити іпотечне майно - житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_4 , загальною площею 180,4 кв.м., житловою площею 106,7 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці площею 732 кв.м., на якій розташовані вказаний житловий будинок літ. С-2, огорожа № 1, 2 - з-під наступних арештів: зареєстрованого державним реєстратором ХМУЮ Х/о Плугатирьовим Павлом Вікторовичем за реєстровим № 13092359 арешту нерухомого майна за постановою Головного ДВ ВПВР УДВС ГТУЮ у Х/о Барсегян А. О. (обтяжувач) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 46541449 від 02.02.2016 року; зареєстрованого державним реєстратором ХМУЮ Х/о Коваленком Антоном Володимировичем за реєстровим № 6835065 арешту нерухомого майна за постановою Старшого ДВ Сидоренко Ольги Миколаївни (обтяжувач) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44551381 від 29.08.2014 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасниксправи, якому повне рішення суду не було врученоу день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку наапеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2018.

Позивач: ОСОБА_1 ( місце проживання АДРЕСА_1 )

Відповідачі: ОСОБА_5 ( місце проживання АДРЕСА_2 ) ,

ОСОБА_4 ( місце проживання АДРЕСА_3 )

Треті особи: головний державний виконавець Барсегян А.О. відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( місце знаходження 61002 м.Харків вул.. Ярослава Мудрого буд. 16) ,

старший державний виконавець Сидоренко О.М. відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( місце знаходження 61002 м.Харків вул.. Ярослава Мудрого буд. 16)

Повне судове рішення складено 27.08.2019 р.

Суддя В.Є. Чередник