Справа №173/789/18
Провадження №2/173/39/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

У складі: головуючого - судді Петрюк Т.М

При секретареві - Рудовій Л.В.

За участю: позивача - ОСОБА_1

представників позивачів - ОСОБА_1 , адвоката Чубенка Л.І.

представника відповідача - адвоката Мостового Н.Л.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до фермерського господарства «Агрофірма Чумак» про розірвання договору міни земельних ділянок, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

18.04.2018 року до суду звернулися позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , з позовом про розірвання договору міни земельних ділянок, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди до відповідача ФГ «Агрофірма Чумак»

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.04.2018 року позовну заяву залишено без руху в зв`язку з встановленими недоліками та позивачам наданий строк для усунення всиновлених судом недоліків.

07.05.2018 року позивачами усунені встановлені судом недоліки.

08.05.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 09.07.2018 року.

09.07.2018 року відповідачем ФГ «Агрофірма Чумак» наданий відзив на позовну заяву

09.07.2018 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений за клопотанням представника позивача для надання строку для ознайомлення із відзивом на позовну заяву та надання письмових пояснень, також з врахуванням позиції сторін щодо можливого врегулювання спору мирним шляхом. Справу призначено до розгляду на 03.10.2019 року

03.10.2018 року розгляд справи не здійснювався в зв`язку з відсутністю технічної можливості фіксування розгляду справи. Справа призначена до розгляду на 28.11.2019 року.

27.11.2018 року надійшла відповідь на відзив.

28.11.2018 року розгляд справи відкладений за клопотанням позивача. Справу призначено до розгляду на 28.01.2019 року.

12.12.2018 року надійшли заперечення на відповідь на відзив.

28.01.2019 року розгляд справи відкладений за закінченням робочого часу. Справа призначена до розгляду на 31.01.2019 року

31.01.2019 року закінчене підготовче судове засідання. Перше судове засідання призначене на 28.03.2019 року.

28.01.2019 року оголошено перерву в слуханні справи. Справа призначена до розгляду на 10.04.2019 року.

10.04.2019 року оголошено перерву в слуханні справи. Справа призначена до розгляду на 13.05.2019 року.

13.05.2019 року оголошено перерву в слуханні справи. Справа призначена до розгляду на 12.08.2019 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

12.08.2019 року в судовому засідання оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивачі просять: розірвати договір обміну земельних ділянок, укладений 15 березня 2010 року між ОСОБА_1 , який також діяв в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 і ФГ «Чумак», зобов`язати відповідача повернути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , належні їм на праві власності земельні ділянки в стані придатному для цільового використання, зобов`язати відповідача повернути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , належний їм врожай соняшнику вагою 62400 кг., стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , завдану моральну шкоду в сумі по 25000 грн., кожному та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , понесені судові витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 02.03.2001 року, виданого Малоолександрівською сільською радою на підставі рішення сесії від 26 лютого 2001 року ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки (паю 60) площею 6.58 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

На підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 02.03.2001 року, виданого Малоолександрівською сільською радою на підставі рішення сесії від 26 лютого 2001 року ОСОБА_2 , є власником земельної ділянки (паю 61) площею 6.639 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

На підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 02.03.2001 року, виданого Малоолександрівською сільською радою на підставі рішення сесії від 26 лютого 2001 року ОСОБА_4 , як спадкоємець після смерті батька ОСОБА_7 , є власником земельної ділянки (паю 59) площею 6.456 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області

На підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 02.03.2001 року, виданого Малоолександрівською сільською радою на підставі рішення сесії від 26 лютого 2001 року ОСОБА_5 , є власником земельної ділянки (паю 56) площею 6.343 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Вищевказані земельні ділянки позивачі згідно договорів оренди землі б/н від 01.01.2007 року та зареєстрованих 26 травня 2008 року у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської філії «Центру державного земельного кадастру» передали кожен окремо в оренду строком на двадцять п`ять років Фермерському господарству «Агрофірма Чумак».

В подальшому за пропозицією відповідача, ОСОБА_1 , який діяв і в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_5 , та ФГ «Агрофірма Чумак» з метою кращого використання земельних ділянок було укладено договір міни вказаних вище земельних ділянок від 15 березня 2010 року на аналогічні земельні ділянки розміром 26.75 га, які знаходяться в оренді у в відповідача та належать громадянам ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ., ОСОБА_11 .

В цей же день було укладено Додаткову угоду № 1 до договору обміну земельних ділянок, згідно до якої було припинено дію договорів оренди земельних ділянок, зазначених вище, припинено сплату орендної плати та земельного податку. Як договір обміну так і додаткова угода до нього набрали чинності в момент їх підписання, що зазначено п.4 Додаткової угоди № 1 від 15.03.2010 року.

Також в цей день було укладено додаткову угоду № 2 до договору обміну земельних ділянок, згідно якої було припинено дію договорів як оренди земельних ділянок від 01 січня 2007 року, зазначених вище, так і майнових паїв, переданих позивачами відповідачу згідно до договору оренди від 04.03.2003 року, припинено сплату орендної плати та земельного податку. Також було викладено в іншій редакції п. 3.5 Договору обміну земельних ділянок, в якому передбачено, що договір обміну земельних ділянок укладено на невизначений термін, Договір може бути обмежений у дії за погодженням сторін.

Як договір обміну так і додаткові угоди до нього набрали чинності в момент їх підписання, що зазначено в п. 4 Додаткової угоди № 1 від 15.03.2010 року.

Договір обміну укладено на невизначний термін, тому термін його дії та розірвання можливий за умови звернення будь-якої зі сторін договору.

З моменту укладення вказаного вище договору обміну земельних ділянок від 15.03.2010 року, він виконувався сторонами належним чином фактично до 21.09.2017 року. Позивачі самостійно обробляли, вирощували врожай сільськогосподарської продукції на земельних ділянках та розпоряджались врожаєм за власним розсудом. Цей факт підтверджується довідками фермерських господарств «Катерина» та «Минотавр», які виконували роботи на зазначених земельних ділянках.

Однак 21.09.2017 року відповідач порушив свої зобов`язання щодо до Договору міни земельних ділянок, заявив свої права на врожай соняшнику, який був вирощений на них та фактично, в односторонньому порядку, розірвав даний договір та відмовився від його виконання. Більш того працівники відповідача заявили органам поліції про начебто незаконність дій позивача ОСОБА_1 , щодо збору врожаю соняшника, внаслідок чого Верхньодніпровським відділенням Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області було порушене кримінальне провадження за № 0001132 за ознаками скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Весь врожай соняшника в розмірі 62400 кг., внаслідок цього було передано на зберігання відповідача.

06.02.2018 року на адресу відповідача було направлено лист-повідомлення про розірвання договору обміну земельних ділянок (паїв), які належать позивачам та повернення врожаю соняшника, який належить позивачам. Відповідач в своєму листі від 16.02.2018 року повідомив позивачів про невизнання ним договору обміну земельних ділянок від 15.03.2010 року, вказавши, що останній діяв лише один рік з моменту його укладення. Вважав чинними договори оренди земельних ділянок, які належали позивачам, від 01.01.2007 року та відмовився повернути врожай соняшнику, який перебуває у відповідача на зберіганні.

Позивачі, в зв`язку з викладеним вище, не мають можливості ані користуватись земельними ділянками, які їм належать на праві власності, оскільки відповідач заперечує розірвання вказаних договорів оренди, ані земельними ділянками, отриманими ними в користування за договором обміну земельних ділянок, так як відповідач заперечує його чинність, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивачі та представники позивачів позовні вимоги підтримали в повному обсязі, давши пояснення фактично викладені в матеріалах справи. Також позивач ОСОБА_1 , будучи допитаним в якості свідка пояснив суду, що він та інші позивачі, які є його родичами, мають у власності земельні паї. Належні їм земельні ділянки перебували оренді відповідача. Потім було з`ясовано, що дані договори сфальсифіковані щодо строку їх дії і з метою мирного в регулювання спору існувала домовленість між ними і відповідачем, що останній віддасть належні їм земельні ділянки для власного користування. В 2010 році був зібраний врожай. А з 2011 року він сам почав обробляти спірні чотири земельні ділянки. Так як обробіток належних їм земельних ділянок заважав обробляти земельний масив, що перебував в оренді відповідача, між ними було досягнуто згоди, що вони здійснять обмін належних їм земельних ділянок на інші земельні ділянки, які перебувають в оренді відповідача та знаходяться на іншому полі. В зв`язку з цим і був укладений договір обміну та дві додаткові угоди до нього. З 2011 року він власними силами здійснював обробіток даних земельних ділянок, сплачував за них податок, отримувані прибутки він зазначав у декларації. В 2017 року під час збору врожаю на поле приїхали працівники поліції і заборонили збирати йому врожай з даних земельних ділянок, як було встановлено, відповідач звернувся до поліції із заявою, про те, що він викрадає належний відповідачу врожай. Зібраний врожай соняшнику був арештований та переданий відповідачу. Вважає такі дії відповідача незаконним та такими, що мають ознаки «рейдерського захвату» з залученням силових структур. Зібраний врожай соняшнику йому так і не повернули, хоч саме ним були понесені затрати на його посів, вирощування та зібрання. І на даний час відповідач не дає йому можливості користуватись як його земною ділянкою. Так і тими на які був здійснений цей обмін.

Свідок ОСОБА_12 , допитана в якості свідка, в судовому засіданні пояснила, що вона є власником земельної ділянки (паю), всі справи щодо користування даною земельною ділянкою вів з її згоди чоловік ОСОБА_1 . З самого початку їх землі перебували в оренді в господарстві «Січ». Потім увечері до неї додому прийшла представник даного господарства з примірниками договорів та попросила їх підписати, пояснивши, що змінюється назва господарства. Тому необхідно підписати нові договори оренди земельних ділянок. Вона підписала запропоновані їй договори. Потім з 2010 року земельні ділянки їм повернули, їх обробляв її чоловік і з цього ж часу вони не отримували орендну плату.

Позивач ОСОБА_4 , допитана в якості свідка в судовому засіданні пояснила, що вона є власником земельної ділянки (паю), яку успадкувала після смерті батька ОСОБА_7 . Їй відомо, що її земельну ділянку обробляє ОСОБА_1 , від якого вона і отримувала прибуток за користування земельною ділянкою. Її батько помер 6-ть років тому. З приводу існування договору оренди земельної ділянки з відповідачем їй нічого не відомо, оскільки договір укладався її батьком, а не нею.

Представник позивачів, адвокат Чубенко Л.І,. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити, виходячи із доводів, вкладених в позовній заяві. Також зазначив, що між сторонами був обмін земельними ділянками, які перебувають в оренді з поля на поле. Даний договір та додаткові угоди до нього є чинними. В укладеному договорі обміну земельних ділянок не визначено терміну його дії, тому ними і ставляться вимоги про його розірвання, оскільки відповідач перестав його виконувати та в 2017 році зібрав врожай з тих земельних ділянок, які обробляються позивачами

Представник відповідача ФГ «Чумак» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, свої заперечення обґрунтовував доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву. А саме: позивачами з ФГ «Агрофірма Чумак» укладені договори оренди земельних ділянок в 2007 році строком на 25 років. Ці договори є чинними, так як строк їх дії не скінчився. За актом прийому передачі передані земельні ділянки позивачами в користування відповідачу. Також в оренді ФГ перебувають земельні ділянки громадян ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 і ОСОБА_11 такими чином всі вищезазначені земельні ділянки перебувають в оренді ФГ «Агрофірма Чумак». В 2010 році внаслідок неодноразових звернень, в якості допомоги Малоолександрівській сільській раді в соціальній сфері життя громадян, ФГ надало згоду на пропозицію ОСОБА_1 , який є головою сільської ради в безкоштовне користування земельні ділянки, які перебували в оренді господарства. При цьому щоб цей факт мав аби-якесь формальне вираження був укладений договір міни земельних ділянок. Пізніше позивач усвідомивши, що даний договір є нікчемним уклав до нього ще дві додаткові угоди, які були підписані значно пізніше ніж був укладений сам договір міни. Крім того зі слів самого ж позивача ОСОБА_1 , строк нікчемного договору міни складав один рік. Укладений між сторонами договір міни є нікчемним, оскільки суперечить правовій природі даного договору, за яким його сторони передають належне їм майно у власність іншої сторони, а не в користування. Якщо даний договір укладається стосовно земельних ділянок він повинен бути нотаріально посвідченим та повинна бути здійснена його державна реєстрація, але всього цього не було дотримано при укладанні даного договору. Крім того яким чином можна було обміняти земельні ділянки, які перебувають у користування однієї і тієї ж особи? Відповідно укладений між сторонами договір міни є недійсним з моменту його укладання, не створює, змінює чи припиняє жодних прав та обов`язків сторін. В 2016 році відповідачем повідомлялось позивача про припинення взаємних обов`язків за укладеним договором. Так як земельні ділянки позивачів продовжують перебувати в оренді ФГ «Агрофірма Чумак» ним було на законних підставах зібрано врожай. Крім того і в ухвалі суду у кримінальному провадженні зазначено, що врожай повертається власнику ФГ Агрофірма Чумак» і цей факт не потребує доказування так як встановлений рішенням суду. Позивачам весь період з 2010 року нараховувалась та сплачувалась орендна плата, що підтверджується наданими відомостями, але так як позивачі не з`являлись за її отриманням, вона направлялась їм поштою. А позивач ОСОБА_4 , взагалі не повідомляла про свої права стосовно земельної ділянки. Також весь цей період господарство сплачує земельний податок за належні позивачам земельні ділянки, тому для задоволення позовних вимог немає жодних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 02.03.2001 року, виданого Малоолександрівською сільською радою на підставі рішення сесії від 26 лютого 2001 року позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки (паю 60) площею 6.58 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією Державного акту про право приватної власності на землю .

На підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 02.03.2001 року, виданого Малоолександрівською сільською радою на підставі рішення сесії від 26 лютого 2001 року позивач ОСОБА_2 , є власником земельної ділянки (паю 61) площею 6.639 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією Державного акту про право приватної власності на землю .

На підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 02.03.2001 року, виданого Малоолександрівською сільською радою на підставі рішення сесії від 26 лютого 2001 року позивач ОСОБА_4 , як спадкоємець після смерті батька ОСОБА_7 , є власником земельної ділянки (паю 59) площею 6.456 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2014 року.

На підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 02.03.2001 року, виданого Малоолександрівською сільською радою на підставі рішення сесії від 26 лютого 2001 року позивач ОСОБА_5 , є власником земельної ділянки (паю 56) площею 6.343 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією Державного акту про право приватної власності на землю .

Вищевказані земельні ділянки позивачі згідно договорів оренди землі б/н від 01.01.2007 року та зареєстрованих 26 травня 2008 року у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської філії «Центру державного земельного кадастру» передали кожен окремо в оренду строком на двадцять п`ять років Фермерському господарству «Агрофірма Чумак», що підтверджується копіями договорів оренди земельних ділянок та додатками до них.

В подальшому між ОСОБА_1 , який діяв і в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_5 , та ФГ «Агрофірма Чумак» було укладено договір міни вказаних вище земельних ділянок від 15 березня 2010 року на аналогічні земельні ділянки розміром 26.75 га, які знаходяться в оренді у в відповідача та належать громадянам ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ., ОСОБА_11 , що підтверджується копією договору обміну земельних ділянок, який підписаний сторонами, належність підпису уповноваженій особі ФГ «Агрофірма чумак» представником відповідача не заперечується.

15.03.2010 року також було укладено між сторонами Додаткову угоду № 1 до договору обміну земельних ділянок, згідно до якої було припинено дію договорів оренди земельних ділянок від 31.12.2007 року з 15.03.2010 року, зазначених вище, погоджений обмін земельних ділянок на полі 18 (пай № 177, 178,179, 180), припинено сплату орендної плати та земельного податку, що підтверджується копією додаткової угоди № 1 до договору міни земельних ділянок.

Також 15.03.2010 року було укладено між сторонами додаткову угоду № 2 до договору обміну земельних ділянок, згідно якої було припинено дію договорів як оренди земельних ділянок від 01 січня 2007 року, зазначених вище, так і майнових паїв, переданих позивачами в відповідачу згідно до договору оренди від 04.03.2003 року, припинено сплату орендної плати та земельного податку. Також було викладено в іншій редакції п. 3.5 Договору обміну земельних ділянок, в якому передбачено, що договір обміну земельних ділянок укладено на невизначений термін, договір може бути обмежений у дії за погодженням сторін

За вимогами ст. 13 ЦПК України- Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України - Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ст.13 Закону України «Про оренду землі» - визначено поняття договору оренди землі: Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи відповідно до укладених в 2007 році договорів оренди земельних ділянок між сторонами існували правовідносини з оренди належних позивачам земельних ділянок.

В 2010 році сторони уклали договір обміну земельних ділянок та додатковими угодами до даного договору погодили, що укладені в 2007 році договори оренди земельних ділянок припиняють свою чинність.

Протягом 2010-2017 років укладений між сторонами договір обміну земельних ділянок та умови додаткових угод до нього виконувалися сторонами в добровільному порядку. Тобто сторони визнавали укладений між ними договір обміну та додаткові умови до нього. Даний факт підтверджується тим, що позивачі сплачували земельний податок, декларували отримані від користування землею прибутки, здійснювали обробіток земельних ділянок, засівали їх, що підтверджується наданими довідками, до дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження.

При цьому суд не приймає до уваги ні посилання представника позивачів, ні посилання представника відповідачів щодо мотивів укладення договору обміну, так як ні факт підробки договорів оренди земельних ділянок, ні факт укладання даного договору з метою допомоги сільській раді в соціальній сфері не підтверджені жодним доказом. Крім того яка допомога сільській раді в соціальній сфері могла надаватись в результаті використання земельних ділянок, які перебувають у приватній власності фізичних осіб.

Проте, якими б не були мотиви сторін вони уклали відповідний договір і додаткові умови до нього та протягом тривалого періоду їх дотримувались. Факт підписання договору обміну та додаткових угод до нього відповідачем, останнім не заперечується. Тому суд вважає даний факт встановленим.

Доводи представника відповідача про те, що позивачі весь час з момент укладення договору обміну земельних ділянок, отримували орендну плату, не знайшов свого підтвердження, так як в більшості відомостей за даний період відсутні навіть зазначення прізвищ позивачів. В деяких випадках вони зазначені на окремій відомості і представник позивача ОСОБА_1 ,. заперечував належність йому та його дружині підписів в отримання орендної плати. А записи про те, що орендна плата надіслана поштою не підтверджується доказами про її отримання позивачами.

В самому договорі та додаткових угодах до нього сторони передбачили, що договір укладений на невизначений строк . Учасники можуть погоди і в будь-який час обмежити термін його дії шляхом укладення письмового додатку.

Таким чином посилання представника відповідача, що договір обміну укладався строком на один рік є безпідставним. Оскільки ні самим договором, не додатковими угодами до нього дана умова не встановлювалась.

На даний час позивачі в зв`язку з діями відповідача, які свідчать про те, що останній припинив визнавати даний договір та виконувати його умови, просять розірвати укладений договір обміну земельних ділянок.

Відповідач проти розірвання договору заперечує посилаючись на його нікчемність.

В ст. 203 ЦК України передбачені умови дійсності правочину, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей

Ст. 204 ЦК України передбачено, що Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 215 ЦК України - Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний

правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний

судом дійсним.

Таким чином нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. Тобто в диспозиції статті якого зазначаються умови його нікчемності (незаконності)

Обґрунтовуючи, що між сторонами укладений нікчемний правочин, представник відповідача посилається на те, що укладений сторонами правочин суперечить правовій природі договору міни, за яким до кожної сторони переходить у власність належне сторонам у договорі майно. Що на даний час існує мораторій на відчуження земель сільськогосподарського призначення, тому позивачі не могли укласти даний договір, так як він передбачає перехід права власності на земельні ділянки. Крім того даний договір не посвідчений нотаріально та не зареєстрований в Державному реєстрі речових прав.

Проте з даними доводами представника відповідача суд погодитись не може.

Так, укладений між сторонами договір має свої особливості. А саме він укладений відносно земельних ділянок, які перебували оренді.

Відповідно до підпункту б п.15 розділу 10 Земельного кодексу України «Перехідні положення» передбачено - До набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2020 року, не допускається: купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Відповідно до п.3, 4 ст.. 37-1 ЗК України - Власники та орендарі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих у масиві земель сільськогосподарського призначення, на період дії договору оренди можуть обмінюватися належними їм правами користування земельними ділянками шляхом взаємного укладання між ними договорів оренди, суборенди відповідних ділянок.

Особа, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, має право орендувати інші земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані у такому масиві, а у разі якщо інші земельні ділянки перебувають в оренді, - на одержання їх у суборенду, за умови передачі їх власнику (орендарю) у користування (оренда, суборенда) іншої земельної ділянки, розташованої у цьому ж масиві, на такий самий строк та на таких самих умовах, якщо внаслідок черезсмужжя невикористання таких земельних ділянок створює перешкоди у раціональному використанні земельних ділянок, що перебувають у користуванні цієї особи. Право оренди землі набувається в порядку, встановленому Законом України "Про оренду землі".

Таким чином нормами Земельного кодексу України передбачена можливість обміну земельними ділянками, які перебувають оренді. і не передбачено, що такі догори при недодержанні їх нотаріального посвідчення, державної реєстрації є незаконним (нікчемними).

Ст. 10 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Положеннями ЗУ «Про оренду землі» також не передбачено, що договір оренди земельної ділянки без дотримання належної форми його укладення (нотаріального посвідчення) є нікчемним.

Положення підпункту б п.15 розділу 10 Земельного кодексу України є чинними, починаючи з 2012 року. Тому хоч на час укладення договору обміну земельними ділянками сільськогосподарського призначення між сторонами такі правовідносини ще не були законодавчо урегульовані, але вони знайшли своє подальше правове врегулювання під час дії укладеного між сторонами договору.

Крім того відповідно до ч.1,2,3 ст. 6 ЦК України - сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Так як прямої заборони обміну орендованими земельними ділянками на час укладення договору між сторонами не існувало. А подальшому дані правовідносини знайшли своє правове врегулювання, даний договір не передбачає зміну власника землі сільськогосподарського призначення, укладений між сторонами договір обміну земельними ділянками та додаткові умови до нього є дійсними, тобто не є нікчемними. В свою чергу відповідач не заявляв зустрічного позову щодо визнання укладеного між ним та позивачами договору обміну та додаткових угод до нього недійсними (оспорюваний правачин).

Крім того укладений між сторонами договір обміну земельними ділянками не суперечить загальним правовим засадам і загальним положенням про договір.

Доводи представника відповідача про те, що невідомо що на що обмінювалось заданим договором, так як земельні ділянки позивачів та земельні ділянки, на які був здійснений обмін перебували в оренді відповідача, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки в додаткових угодах, укладених до договору обміну сторони погодили питання про припинення дії договорів оренди земельних ділянок між позивачами та відповідачем, укладених в 2007 році.

А доводи представника відповідача, що додаткові угоди до договору обміну земельними ділянками підписувались значно пізніше не доведено ніякими доками.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивачі наполягають на розірванні укладеного договору обміну земельних ділянок, з пояснень представників позивачів, усвідомлюють наслідки такого розірвання, а відповідачем вчинені дії, які свідчать про невизнання ним укладеного договору обміну земельних ділянок та припинення його виконання, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору обміну земельних ділянок, укладеного між сторонами. Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України - Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Так як відповідач в односторонньому порядку перестав виконувати умови договору обміну земельними ділянками. Зібрав врожай, на земельних ділянках, які за укладеним договором обміну перебувають користуванні позивачів, відповідно здійснені відповідачем порушення договору є істотним. Оскільки позивачі не отримали (позбавились) того, на що вони розраховували за укладеним договором обміну (вирощеного врожаю).

Доводи представника відповідача, що відповідач попереджав позивачів про припинення договору обміну земельних ділянок є безпідставними, оскільки на їх підтвердження не надано жодних доказів. Також суду не надано доказів і того, що сторони дійшли згоди про розірвання укладеного договору оренди земельних ділянок за взаємною згодою.

Вирішуючи позовні вимоги щодо повернення позивачам належних їм на праві власності земельних ділянок, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено вище, між сторонами в 2007 році укладені договори оренди земельних ділянок, за якими позивачі передали в користування відповідачу належні їм земельні ділянки. Дані договори укладені строком на 25 років, тобто на даний час є чинними.

При укладенні договору міни земельних ділянок сторони в додаткових угодах погодили, що укладені між ними договори оренди земельних ділянок прияють свою дію.

Так як позивачами заявлені вимоги про розірвання договору обміну земельних ділянок і судом ухвалюється рішення про задоволення даних позовних вимог, відповідно всі умови, визначені в договорі обміну земельними ділянками та додатковими угодами до даного договору припиняють свою дію.

Оскільки відповідно до ч 2, 3 ст. 653 ЦК України -У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином в зв`язку з розірванням договору обміну земельними ділянками, автоматично відновлюють свою дію договори оренди земельної ділянки, укладені між позивачами та відповідачем, строк дії яких не закінчився та які в установленому порядку не визнані недійсними та не розірвані. Тому належні позивачам земельні ділянки (паї) не можуть бути повернені позивачам до закінчення строку дії договорів оренди земельної ділянки.

Хоч згідно заявлених позовних вимог позивачі ставили вимоги лише про розірвання договору обміну земельними ділянками. І не ставили вимоги про розірвання додаткових угод до нього, але в зв`язку з ухваленням рішення про розірвання договору обміну (основного договору) припиняють свою чинність і додаткові угоди до нього, оскільки без основного договору вони не можуть існувати самостійно.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повернути позивачам належні їм земельні ділянки задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути позивачам належний їм врожай соняшнику вагою 62400 кг., суд приходить до наступних висновків.

Позивачами надані довідки фермерських господарств «Катерина» та «Минотавр», які виконували роботи по обробітку земельних ділянок і посіву соняшнику в 2017 році на земельних ділянках (пай 177, 178 179, 180), замовниками робіт були позивачі. Таким чином судом встановлено, що позивачами на земельних ділянках, якими вони користувались за договором обміну в 2017 року проводились роботи по обробітку землі та посіву зернових культур. Крім того доводи, що дані земельні ділянки використовувались позивачами наведені вище та не спростовані відповідачем.

Доводи представника відповідача про те, що надані довідки є неналежними доказами, суд вважає безпідставними, оскільки вони містять підпис особи, що їх видала, її печатку, а відповідач в свою чергу не надав будь-яких доказів тому, що саме він обробляв дані земельні ділянки в зазначений в довідках період.

Відповідно до ухвали слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.12.2017 року вбачається, що ФГ «Агрофірма Чумак» повернене насіння соняшнику в кількості 61640 кг.

Оскільки між сторонами виник спір з приводу користування земельними ділянками, отриманими позивачами за договором обміну, суд приходить до висновку, що даний врожай був зібраний саме з цих спірних земельних ділянок. Весняні роботи та посів яких здійснювався позивачами.

Відповідно до ст. 387 ЦК України - Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Враховуючи, що в відповідач в односторонньому порядку припинив виконання зобов`язань за укладеним договором обміну земельними ділянками, у позивачів існують підстави, вимагати повернення належного їм майна, відшкодування спричиненої шкоди, збитків тощо.

Позивачами поставлені вимоги саме про повернення належного їм врожаю соняшника. Проте поверненим може бути лише те майно яке збереглося в натурі. В сторін з`ясовувалось де на даний час знаходиться врожай соняшника, чи зберігся він в натурі. Проте жодна із сторін не могла дати ствердну відповідь на ці запитання.

За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволення даних позовних вимог, оскільки доказів збереження врожаю на час ухвалення рішення суду не надано, а з часу повернення врожаю соняшника відповідачу пройшов тривалий період часу і відповідач не зобов`язувався його зберігати. Ухвалюючи дане рішення, суд виходить ще й з тих підстав що з досліджених увал слідчого суді не можливо встановити чи в межах земельних ділянок (паїв 177, 178 179, 180) зібраний цей врожай, чи й з інших земельних ділянок.

Крім того додатковою угодою № 2 від 15.03.2010 року до договору обміну земельними ділянками сторони погодили інший вид відповідальності - у вигляді відшкодування збитків.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачам спричиненої шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 67 ЦК України - Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Додатковою угодою № 2 від 15.03.2010 року передбачено відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу суд виходить із положень ст. 23 ЦК України, яка вказує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення. тощо)та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості.

Позивачі обґрунтовують спричинену їм моральну шкоду тим, що вони не отримали від продажу врожаю значні кошти, на які вони розраховували.

Проте доказів про сам факт спричинення моральної шкоди, а також на підтвердження розміру прибутку, на який розраховували сторони, суду не надали. За даних обставин суд приходить до висну про відмову позовних вимог і в цій частині. Оскільки вимоги про спричинення моральної шкоди є необґрунтованими та недоведеними.

Понесені позивачами витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст.. 141 ЦК України, підлягають відшкодуванню відповідачем пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі по 704 грн. 80 коп. на користь кожного із позивачів. Оскільки судом ухвалене рішення про задоволення лише однієї вимоги немайнового характеру.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до фермерського господарства «Агрофірма Чумак» про розірвання договору міни земельних ділянок, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Розірвати договір обміну земельних ділянок, укладений 15 березня 2010 року, між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , який діяв також в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , 1936 року народження, правонаступником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 і ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_8 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , з однієї сторони, і фермерським господарством «Агрофірма Чумак», з другої сторони, ( юридична адреса: 51660 м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області вул. Красна, 10 , ).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити

Стягнути з Фермерського господарства «Агрофірма Чумак» (юридична адреса: 51660 м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області вул.. Красна, 10 , ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору - 704 (сімсот чотири) грн., 80 коп.

Стягнути з Фермерського господарства «Агрофірма Чумак» ( юридична адреса: 51660 м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області вул.. Красна, 10 , ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору - 704 (сімсот чотири) грн., 80 коп.

Стягнути з Фермерського господарства «Агрофірма Чумак» ( юридична адреса: 51660 м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області вул.. Красна, 10 , ) на користь ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_8 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору - 704 (сімсот чотири) грн., 80 коп.

Стягнути з Фермерського господарства «Агрофірма Чумак» ( юридична адреса: 51660 м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області вул.. Красна, 10 , ) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору - 704 (сімсот чотири) грн., 80 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 23.08.2019 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 23.08.2019 року

Оприлюднене 23.08.2019 року

Рішення набирає законної сили 24.09.2019 року.