Житомирський апеляційний суд
Категорія 26 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/13457/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, ОСОБА_2 , третя особа: Богунський відділ ДВС м. Житомира про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 квітня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі ТОВ «Кредитні ініціативи»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича та ОСОБА_2 . Просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №10775, вчинений приватним нотаріусом Чуловським В.А. 22 травня 2016 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 19 травня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №0501/0508/88-103, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 50 000 дол. США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,9 % річних, на строк до 18 травня 2018 року. В забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань 19 травня 2008 року вона уклала із ВАТ «Сведбанк» іпотечний договір №0501/0508/88-103-Z-1, за умовами якого передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Поштою 11 жовтня 2016 року вона отримала постанову державного виконавця про опис та арешт вищезазначеної квартири. Ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження 18 жовтня 2016 року, дізналася про наявність вищевказаного виконавчого напису про звернення стягнення на квартиру. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства. Зокрема, нотаріус не переконався у безспірності заборгованості. Окрім того, відповідач пропустив строк, упродовж якого він міг звернутися із заявою про вчинення виконавчого напису. Також не перевірено, чи поширюється на спірні правовідносини дія мораторію, передбаченого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 квітня 2019 року виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а у задоволенні позову до приватного нотаріуса відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі ТОВ «Кредитні ініціативи» або товариство) подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначає, що товариство є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Сведбанк» за кредитним та іпотечним договорами, а тому є новим кредитором та іпотекодержателем спірної квартири, яка є нерухомим майном. Виконавчий напис вчинено після спливу 30-ти днів із моменту надіслання боржникам письмових вимог про усунення порушень, тобто у відповідності до положень статті 35 Закону України «Про іпотеку» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Висновок суду про відсутність у нотаріуса доказів переходу права вимоги до товариства не відповідає обставинам справи, оскільки така інформація міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Окрім того, копії договорів факторингу та договорів про передачу прав вимоги посвідчені тим самим приватним нотаріусом. Спірність суми заборгованості не підтверджено належними доказами. Розрахунок боргу, що зазначений у виконавчому написі, позивачем не спростований.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 19 травня 2008 року між Відкритими акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (первісний кредитор), та ОСОБА_3 (позичальник) укладений кредитний договір №0501/0508/88-103, за умовами якого кредитор надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 50 000 дол. США з строком повернення до 18 травня 2018 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит згідно з графіком погашення до 18 травня 2018 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних.

Договором від 20 лютого 2009 року, укладеним між тими ж сторонами, внесені зміни щодо умов погашення заборгованості та сплати процентів, оскільки пункт 3.1 кредитного договору вкладений у новій редакції, яким фактично змінено суму щомісячного платежу на погашення заборгованості за кредитом без зміни дати внесення останнього платежу.

Для забезпечення виконання основного договору 19 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (первісний іпотекодержатель), та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладений іпотечний договір №0501/0508/88-103-Z-1, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку квартиру під номером АДРЕСА_1 , яка належить останній на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 жовтня 2001 року.

Разом із відступленням прав вимоги заборгованості за вищевказаним кредитним договором за договором про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» одночасно відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги за вищезазначеним іпотечним договором. Надалі разом із відступленням прав вимоги заборгованості за кредитним договором за договором про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» одночасно передало права вимоги за іпотечним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (новий кредитор та іпотекодержатель).

Іпотечним договором від 19 травня 2008 року забезпечено виконання, у тому числі, щодо повернення позичальником грошових коштів у розмірі 50 000 дол. США та сплата процентів у розмірі 11,9 % річних за користування кредитом у порядку та строки, визначені кредитним договором (п.1 іпотечного договору).

У пункті 12 іпотечного договору сторонами досягнута згода, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення не предмет іпотеки: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Для отримання виконавчого напису іпотекодержатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості позичальника за основним зобов`язанням, а саме: заяву про невиконання позичальником або іпотекодавцем умов основного зобов`язання, розрахунок заборгованості, свій примірник цього договору (п.12.2 іпотечного договору). Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено іпотекодавцем виключно в судовому порядку.

22 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру під номером АДРЕСА_1 . Виконавчий напис набрав чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Зареєстровано у реєстрі за №10775 (а.с.68).

У оскарженому іпотекодавцем ОСОБА_1 виконавчому написі зазначено, що строк платежу за кредитним договором настав. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, нотаріус просить задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання умов кредитного договору за період з 01 червня 2013 року по 01 квітня 2016 року, а саме: заборгованості за кредитом 985 687,13 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 470 315,17 грн. Загальна сума заборгованості становить 1 456 002,30 грн.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановленому законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (надалі Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Підпунктами 3.2,3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Пунктом 1-1 Переліку документів врегульований перелік при одержанні виконавчого напису за іпотечним договором, що передбачає право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язанням.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливість в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язанням боржником.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

За таких обставин, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такої.

Із урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернуся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Так, у матеріалах справи міститься повідомлення ТОВ «Кредитні ініціативи» від 24 квітня 2013 року №КІ/25, яке надсилалося позичальнику ОСОБА_2 та іпотекодавцю ОСОБА_1 , про те, що станом на 01 березня 2013 року загальна сума заборгованості становить 42 638,43 дол. США. Зважаючи на таку обставину, кредитор вимагав у строк до 30 (тридцяти) днів з дати отримання цієї вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту відправлення цієї вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом та штрафні санкції (а.с.10).

Також у даній вимозі було зазначено про те, що у разі її невиконання кредитор розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» шляхом подачі до суду позову про звернення стягнення на заставне майно чи вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів прописано у п.3.9 кредитного договору.

Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, ТОВ «Кредитні ініціативи» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов`язання, а тому після тридцяти семи днів із моменту відправлення вимоги від 24 квітня 2013 року, яку позивач одержала та її представник приєднав до позовної заяви, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося. Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12.

Обставина, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій бере участь та сама особа щодо якої встановлена ця обставина (зміст частини четвертої ст.82 ЦПК України).

Так, у рішенні Апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2015 року в справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено, що у вимозі від 24 квітня 2013 року банк встановив строк для дострокового погашення кредиту і цей строк закінчився у червні 2013 року.

За таких обставин, із червня 2013 року право кредитора на нарахування процентів за користування кредитом за даним кредитним договором припинилося та останній не мав законних підстав для їх нарахування з цього часу, оскільки права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У заяві про вчинення виконавчого напису ТОВ «Кредитні ініціативи» просило за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 01 червня 2013 року по 01 квітня 2016 року, а саме: заборгованості за кредитом 985 68713 грн. та процентами за користування кредитом 470 315,17 грн., на загальну суму 1 456 002,30 грн.

Розрахунком заборгованості підтверджується, що після пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та зміни строку виконання основного зобов`язання кредитор продовжував після червня 2013 року нараховувати проценти за користування кредитом, а тому існує спір щодо цієї складової частини заборгованості, тобто частини заборгованості за процентами за користування кредитом, яка нарахована за період із 01 червня 2013 року по 01 квітня 2016 року.

Із огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сума заборгованості за виконавчим написом, вчиненим у нотаріальному порядку, не є безспірною.

Решта доводів апеляційної скарги відносно того, що ТОВ «Кредитні ініціативи» є новим кредитором та іпотекодержателем, що виконавчий напис вчинено після спливу 30-ти днів із моменту надіслання 13 квітня 2016 року боржникам письмових вимог про усунення порушень від 05 квітня 2016 року, а також наявності у нотаріуса доказів переходу права вимоги до нового кредитора, тобто ТОВ «Кредитні ініціативи», не змінює висновків суду першої інстанції, оскільки надані нотаріусу документи не підтверджують безспірності заборгованості за частиною процентів за користування кредитом, а розрахунок боргу, що зазначений у виконавчому написі, спростовується вищевикладеним та додаткового правового обґрунтування не потребує.

Спірність суми заборгованості підтверджено належними доказами, що містяться у матеріалах справи. Хоча з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років та на спірні правовідносини положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються, приймаючи до уваги, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/6 частка у квартирі АДРЕСА_2 , але такі обставини за наявності спірної заборгованості також не впливають на висновки суду першої інстанції.

Рішення постановлено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому з силу приписів ст.375 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду його залишає без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 квітня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 23 грудня 2019 року.