Дата документу 20.08.2019 Справа № 320/6816/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2278/19 Головуючий у 1-й інстанції: Горбачова Ю.В.
Є.У.№ 320/6816/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на Ѕ частку квартири. Зазначала, що з 27.11.1999 р. сторони перебували у шлюбі, мають двох дітей. В період шлюбу 26.07.2007 р. за кредитні кошти у спільну сумісну власність подружжя придбали квартиру АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 307 740 грн., яка зареєстрована за відповідачем. Кредит був погашений за рахунок спільних коштів подружжя у період перебування у шлюбі. Посилаючись на те, що відповідач не визнає за нею право власності на житло, погрожує виселити її разом з дітьми, просила суд на підставі ст. ст. 60, 61, 63 Сімейного Кодексу України поділити квартиру як спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на Ѕ частку.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.07.2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: сплачений судовий збір за подання позову в розмірі 1 538,71 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 352,50 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення доказів в розмірі 352,50 грн., а всього 2 243,51 грн.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_2 зазначає, що спірна квартира є його особистою власністю, оскільки погашення кредиту відбувалося за рахунок його особистих коштів, на підтвердження чого суду були надані відповідні письмові докази. На думку відповідача, судом дана неправильна оцінка зібраним у справі доказам, що призвело до помилкових висновків суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки судом першої інстанції прийнято рішення з дотриманням норм діючого законодавства. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Встановлено, що сторони з 27.11.1999 перебували у шлюбі, мають двох дітей: дочку ОСОБА_3 , 2002 р.н. і сина ОСОБА_4 , 2012 р.н. (а.с.11-13), рішенням суду від 10.04.2019 шлюб розірвано.

26.07.2007 за договором купівлі продажу ОСОБА_2 придбав у власність двокімнатну квартиру, розташовану у АДРЕСА_2 , житловою площею 26,6 кв. м., загальною площею 45, 3 кв. м. , продаж вчинений за 111 307 грн. (а.с.14-15).

Квартира придбана за кредитні кошти, отримані ОСОБА_2 за кредитним договором № 014/17-29/6959-80 від 26.07.2007 року, укладеним з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Відповідно до кредитного договору сума кредитування складала 15 225 доларів США на строк до 26.07.2022 року, кредитні кошти призначена для використання на споживчі цілі, процентна ставка за кредитом 13% річних. Кредитні зобов`язання позичальника забезпечувалися іпотекою спірної квартири (а.с.95-96).

Договір купівлі-продажу квартири і передача її в іпотеку відбувалися за письмовою згодою ОСОБА_1 , справжність підпису якої на відповідній заяві посвідчена нотаріально (а.с.69).

За інформацією АТ «Райффайзен Банк Аваль», наданої на виконання ухвали суду, заборгованість за кредитним договором № 014/17-29/6959-80 від 26.07.2007, укладеним з гр. ОСОБА_2 , погашена 30.10.2007 (а.с.60).

Відповідно до довідки КП «ММБТІ» ММР ЗО від 04.10.2018 за №4071 за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яку останній продав 28.09.2007. Згідно з договором купівлі-продажу, продаж здійснено за 17 212 грн.(а.с.123).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира були придбана сторонами в період шлюбу у спільну сумісну власність за кредитні кошти. Укладання відповідачем кредитного і іпотечного договорів, придбання квартири відбувалося за письмовою згодою позивача, правочини вчинялися в інтересах всієї сім`ї. Погашення кредиту відбулося в період перебування сторін у шлюбі за спільні кошти подружжя.

Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України , якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, придбане за запозичені (кредитні) кошти та оформлене на одного з подружжя є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом, оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України.

Установивши, що право власності на спірну квартиру виникло під час зареєстрованого шлюбу сторін, квартира була придбана за грошові кошти, отримані в кредит та використані на потреби сім`ї, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поділ спірної квартири, як об`єкта спільного майна подружжя в рівних частках.

Доводи апеляційної скарги про те, що погашення кредиту відбулося за рахунок коштів, виручених відповідачем від продажу квартири, яка належала йому на праві особистої приватної власності, а тому спірна квартира на підставі ст. 57 СК України є також його особистою приватною власністю, є неспроможними.

Як встановлено судом, продаж квартири, яка належала відповідачеві на праві особистої приватної власності, відбувся за 17 212 грн.(а.с.123). Зважаючи на те, що сума кредиту становила 15 225 доларів США, процентна ставка за кредитом - 13% річних, виручених від продажу коштів вочевидь було недостатньо для погашення всієї суми кредиту.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що фактично продаж належної відповідачеві квартири відбувся за ринковою ціною, яка значно перевищувала ту, що зазначена в договорі купівлі-продажу, є неспроможними.

У передбаченому законом порядку договір купівлі-продажу належної відповідачеві квартири недійсним в частині визначення ціни продажу квартири недійним не визнавався, а отже в силу ст.204 ЦК України він є правомірним. Звіт про ринкову вартість квартири не є підставою для висновку, що від її продажу відповідач виручив більше коштів, ніж зазначено в нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу.

З вимогами про відступлення від рівності часток подружжя у спільному майні відповідач до суду не звертався.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2019 року у цій справізалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 21серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: