Справа №642/4640/19
Провадження № 2-о/642/218/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Грінчук О.П.,

за участі секретаря - Сузанського О.І.,

представника заявника - ОСОБА_1

представника заінтересованої особи - Коваленко М.В.,

розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в місті Харкові в залі суду заяву ОСОБА_2 , зацікавлена особа: Холодногірський РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській обл. про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

Заявник звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова із заявою, в якій просить встановити факт, його постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року, вказуючи, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Курськ, Російської Федерації. З 12.04.1989 по 20.03.1991 він постійно проживав та був зареєстрований на території України в АДРЕСА_1 . Заявник отримав паспорт громадянина Російської Федерації, але його мрією було стати громадянином України, проживати тут, та з цією метою він звернувся до ГУ ДМС України в Харківській області, де йому було роз`яснено, що згідно наданих документів встановити його особу та належність до громадянства України не вбачається можливим та необхідно надати до ДМС документ, що підтверджує факт постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року. У зв`язку з викладеним заявник звернувся до суду для встановлення вказаного факту.

Ухвалою суду від 09.07.2019 заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

25.07.2019 через канцелярію суду заявником подано заяву на виконання вимог ухвали про залишення заяви без руху.

29.07.2019 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання.

Заявник в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином.

Представник заявника до судового засідання з`явився, підтримав заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Представник зацікавленої особи до судового засідання з`явилася та не заперечувала проти задоволення заяви.

На підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність заявника на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали заяви, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає заяву такою обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Курськ Російської Федерації.

З 12 квітня 1989 року по 20 березня 1991 року він постійно проживав на території України та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою начальником дільниці №60 КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_3 . від 21.06.2019.

Також, ОСОБА_2 перебував на військовому обліку у Червонозаводському РВК м.Харкова (який у 2002 був об`єднаний з Комінтернівським РВК м.Харкова, що у 2016 році перейменований в Слобідський ОРВК м.Харкова) і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 11.04.1989 по 19.03.1991, що підтверджується відповідною довідкою, виданою військовим комісаром Слоділського ОРВК м.Харкова Багмут Р. від 26.06.2019.

З пояснень представника заявника, що не заперечувалось представником заінтересованої особи, встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до ГУ ДМС України в Харківській області з метою набуття громадянства України та оформлення паспорта громадянина, однак йому було відмовлено, оскільки згідно наданих документів встановити його особу та належність до громадянства України не вбачається можливим та необхідно надати до ДМС документ, що підтверджує факт його постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року.

Встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання громадянства України.

Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Наведений у ст.315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним.

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

В силу ст. 17 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає.

Стаття 1 ЗУ «Про громадянство» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Підстави та порядок встановлення належності до громадянства, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади урегульовані Законом України "Про громадянство України" від 18.01.2001 р. № 2235-ПІ (далі закон), Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" (із змінами).

За положеннями ч. 1 ст. 8 Закону та п. п. 25,44 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УPCP) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином, надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявника на території України.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України до 24.08.1991, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 13, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Заяву ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), зацікавлена особа: Холодногірський РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській обл. (адреса місцезнаходження: м.Харків, вул. Євгена Котляра, 7) про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Курська, на території України до 24 серпня 1991 року .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.08.2019.

Головуючий: