Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 299/2727/14-ц

провадження № 61-12610св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Берегівська місцева прокуратура Закарпатської області в інтересах держави,

відповідачі: ОСОБА_1 , Широківська сільська рада Виноргадівського району Закарпатської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: державна інспекція сільського господарства в Закарпатської області та Управління Держгеокадастру у Виноргадівському району Закарпатської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Кожух О. А., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року прокурор Виноградівського району Закарпатської області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, Управління Держгеокадастру у Виноргадівському району Закарпатської області, про визнання недійсним рішень сільради, державного акта на право власності на землю та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що проведеною прокуратурою Виноградівського району Закарпатської області перевіркою встановлено, що рішенням 34-ї сесії 5-го скликання Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 27 березня 2009 року № 350 надано у приватну власність ОСОБА_1 земельні ділянки в контурах №№ 443 , 581 і 584 загальною площею 1,0353 га для ведення особистого селянського господарства, кадастрові номери ділянок НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 і НОМЕР_5 .

На підставі цього рішення ОСОБА_1 13 травня 2009 року був виданий державний акт серії НОМЕР_6 на право власності на земельну ділянку. Земельну ділянку було надано з порушенням вимог закону.

Земельні ділянки площею 1,04 га були передані ОСОБА_1 із земель запасу Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, тому, рішення про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою суперечить пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677 «Про затвердження порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» і пунктів 6-10 статті 118 ЗК України, згідно з якими передача у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства здійснюється на підставі проекту відведення земельної ділянки. Не були дотримані вимоги статей 9, 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Крім того, на земельній ділянці площею 0,4314 га (кадастровий номер НОМЕР_5 ) знаходиться водойма, та з такої 0,37 га знаходяться під водою, на ділянці є також дамба шириною 5 м і довжиною 45 м. Ділянка, зайнята водоймою та на якій знаходяться гідротехнічні й інші водогосподарські споруди, належить до земель водного фонду (стаття 4 Водного кодексу України, стаття 58 ЗК України). Землі водного фонду належать до державної власності і можуть передаватися у приватну власність лише у випадках, передбачених ЗК України, відповідно до частини 2 статті 59, частини четвертої статті 84 цього Кодексу у власність громадянину може бути передана замкнена природна водойма загальною площею до 3-х гектарів. Тому сільська рада не мала права передати ОСОБА_1 у власність земельну ділянку, що належить до протічного штучного водного об`єкту. З огляду на викладене, прийняті рішення підлягають скасуванню як незаконні, а державний акт на землю підлягає визнанню недійсним.

Посилаючись на ці обставини прокурор просив суд:

визнати недійсним пункт 13 рішення 27 сесії 5 скликання Широківської сільської ради від 14 серпня 2008 року № 269, яким вирішено надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства - 0,77 га, яка розміщена в контурі № 443 , 581, 584;

визнати недійсним пункт 5 рішення 30 сесії 5 скликання Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 18 грудня 2008 року № 298, яким вирішено в пункті13 рішення від 14 серпня 2008 року № 269 «для ведення особистого селянського господарства замінити цифру 0,77 га» на «1,04 га - ОСОБА_1 і далі по тексту»;

визнати недійсним рішення 34 сесії 5 скликання Широківської сільської ради від 27 березня 2009 року № 350, яким затверджено технічну документацію та передано у приватну власність ОСОБА_1 , земельні ділянки в контурах № 443 , 581 , 584 загальною площею 1,0353 га для ведення особистого селянського господарства;

визнати недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 від 13.05.2009 року, кадастрові номера НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , в контурах № 443 , 581, 584 загальною площею 1,0353 га для ведення особистого селянського господарства, виданого ОСОБА_1 ;

скасувати реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 від 13.05.2009 року, кадастрові номера НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , в контурах № 443 , 581, 584 загальною площею 1,0353 га для ведення особистого селянського господарства, виданого ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог прокурора Виноградівського району в інтересах держави, правонаступником якого є Берегівська місцева прокуратура Закарпатської області, відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що відповідач в установленому законом порядку набув право власності на земельну ділянку площею 1,0353 га, з дотриманням передбаченої законом процедури. Позивачем не надано суду належних доказів перебування спірної земельної ділянки в межах водоохоронної зони на землях водного фонду.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2017 року рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов прокурора Виноградівського району в інтересах держави, правонаступником якого є Берегівська місцева прокуратура Закарпатської області, задоволено.

Визнано недійсним пункт 13 рішення 27 сесії 5 скликання Широківської сільської ради Виноградівського району від 14 серпня 2008 року № 269, яким вирішено надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,77 га, яка розміщена в контурі №№ 443, 581, 584.

Визнано недійсним пункт 5 рішення 30 сесії 5 скликання Широківської сільської ради Виноградівського району від 18 грудня 2008 року № 298, яким вирішено у пункті 13 рішення від 14 серпня 2008 року № 269 «для ведення особистого селянського господарства», замінити цифру 0,77 га. на цифру 1,04 га - ОСОБА_1 і далі по тексту.

Визнано недійсним рішення 34 сесії 5 скликання Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 27 березня 2009 року № 350, яким затверджено технічну документацію та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельні ділянки в контурах під № 443 , 581 і 584 загальною площею 1,0353 га для ведення особистого селянського господарства.

Визнано недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку від 13 травня 2009 року серії НОМЕР_6 , кадастрові номера НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , у контурах під № 443, 581 і 584 загальною площею 1,0353 га для ведення особистого селянського господарства, виданого ОСОБА_1

Скасовано реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку від 13 травня 2009 року серії НОМЕР_6 , кадастрові номера НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 у контурах під № 443, 581 і 584 загальною площею 1,0353 га для ведення особистого селянського господарства, виданого ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Закарпатської області судові витрати в розмірі 1 415,16 грн, судовий збір, та на користь держави судові витрати у розмірі 1 286,51 грн.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що передача у приватну власність спірної земельної ділянки із земель комунальної власності у порушення статей 20, 50 Закону України № 858-IV «Про землеустрій» від 28 травня 2003 року (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677 (далі - Порядок) (постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2013 року № 154) відбулося без розроблення проекту землеустрою (розроблялася лише технічна документація).

За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення сільської ради, якими надано дозвіл на розробку саме технічної документації та затверджено таку технічну документацію, а також виданий в подальшому державний акт прийняті з порушенням статті 118 ЗК України, а тому, є незаконними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2017 року та залишити в силі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2016 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що висновок апеляційного суду про те, що у разі передачі у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов`язковим є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельною ділянки, не ґрунтується на нормах матеріального права, які регулювали спірні правовідносини на час їх виникнення, а також не відповідає фактичним обставинам у справі.

Прокурор у порушення приписів частини другої статті 45 ЦПК України (у редакції чинній на час розгляду справи) у позовній заяві не зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Вважає, що таким органом є Широківська сільська рада Виноградівського району Закарпатської області як органу місцевого самоврядування у розпорядженні якого перебуває спірна земельна ділянка.

За таких обставин прокурор не набув статусу позивача у спірних правовідносинах.

До спірних правовідносин не застосовано позовну давність, про застосування якої було заявлено відповідачем у справі.

У серпні 2017 року Берегівська місцева прокуратура Закарпатської області подала до суду заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 в якому зазначила про те, що доводи касаційної скарги необґрунтовані та не впливають на законність рішення апеляційного суду не впливають.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

У червні 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 06 червня 2019 року № 612/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-12610св18 призначено повторний автоматизований перерозподіл.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу Курило В. П.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням 25 сесії V скликання Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 28 травня 2008 року № 250 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства - 0,77 га, яка розміщена в контурі №№ 443, 581 і 584 (а. с.7, т. 1).

Рішенням Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 14 серпня 2008 року № 269 27 сесії Vскликання ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 0,77 га, яка розміщена в контурі №№ 443 , 581 і 584.

Згодом, пунктом 4 рішення Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області 30 сесії Vскликання від 18 грудня 2008 року № 298 вирішено пункт 8 рішення від 28 травня 2008 року № 250 відмінити, а пунктом 5 цього ж рішення - в рішенні від 14 серпня 2008 року № 269 в пункті 13 «для ведення особистого селянського господарства» замінити цифру 0,77 га на 1,04 га - ОСОБА_1 і далі по тексту» (а. с.9, т.1).

На підставі вказаного рішення виготовлена технічна документація із землеустрою та рішенням 34 сесії V скликання Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 27 березня 2009 року № 350 ОСОБА_1 затверджено технічну документацію щодо виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку площею 1,0353 га, що розташована в селі Широке для ведення особистого селянського господарства, контур № 443 - 0,2441 га, контур № 581 - 0,1874 га, і контур № 584 - 0,1724 га, передано у приватну власність вказану земельну ділянку загальною площею 1,0353 га для ведення особистого селянського господарства, що розміщена по АДРЕСА_1 (а. с. 8, т.1).

Довідками Управління Держкомзему у Виноградівському районі від 03 березня 2009 року земельним ділянкам, які передаються у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства присвоєно наступні кадастрові номера: земельній ділянці площею 0,2441 га, яка розташована в селі Широке, контур 443 присвоєний номер № НОМЕР_2 ; земельній ділянці площею 0,1874 га, яка розташована в селі Широке, контур 581 присвоєний номер № НОМЕР_9 ; земельній ділянці площею 0,1724 га, яка розташована в селі Широке, контур 584 присвоєний номер № НОМЕР_10 ; земельній ділянці площею 0,4314 га, яка розташована в селі Широке, контури 443, 581 і 584 присвоєний номер № НОМЕР_5 (а. с.132, 133, 134, 135 т.1).

На підставі вищенаведеного рішення ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 13 травня 2009 року серії НОМЕР_6 за кадастровими номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_5 в контурах №443, 581 і 584 загальною площею 1,0353 га для ведення особистого селянського господарства (а. с.10, т.1).

Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області від 28 травня 2014 року слідує, що земельна ділянка площею 0,4314 га для ведення особистого селянського господарства була передана у власність з порушенням статті 118 ЗК України. Крім того, така земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, а тому, повинна надаватись на умовах оренди із земель водного фонду, а не за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади - на землі державної власності та територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до частини 1, 2, 6 - 10 статті 118 ЗК України, в редакції чинній на час винесення спірного рішення, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про землеустрій» в редакції, яка діяла на час ухвалення спірного рішення проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 1 п. 2 «Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою КМ України від 26 травня 2004 № 677, - проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі, надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення.

Таким чином розроблення проекту відведення земельної ділянки не вимагається у разі наявності наступних обставин у їх сукупності це визначення меж земельної ділянки та відсутність зміни її цільового призначення.

Приватизація земельної ділянки передбачає, що така земельна ділянка уже надана особі у встановленому законом порядку, визначено її межі на місцевості та шляхом приватизації змінюється статус такої земельної ділянки і вона переходить із користування особи у її власність.

Проте, нові розміри такої земельної ділянки не встановлюються, а тому оформлення права власності на таку ділянку відбувається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Рішенням Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 14 серпня 2008 року № 269 27 сесії Vскликання ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 0,77 га, яка розміщена в контурі №№ 443 , 581 і 584 та яка раніше йому у користування не надавалася, а тому оформлення у власність такої земельної ділянки мало відбуватися шляхом розроблення проекту відведення такої земельної ділянки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2018 року, справа № 536/158/16-ц, провадження № 14-426цс18, від 27 березня 2019 року, справа № 206/4712/17, провадження № 14-96цс19.

Крім того, пунктом 5 рішення Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 18 грудня 2008 року № 298 30 сесії V скликання в рішенні від 14 серпня 2008 року № 269 змінено площу земельної ділянки з 0,77 га на 1,04 га.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що при передачі ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 1,04 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності не було дотримано норм земельного законодавства, не розроблення проект відведення такої земельної ділянки, а тому оскаржувані рішення Широківської сільської ради Виноградівського району про передачу спірної земельної ділянки у приватну власність відповідачу та державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що прокурор у приписів частини другої статті 45 ЦПК України (у редакції чинній на час розгляду справи) у позовній заяві не зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, необґрунтовані.

У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України (Конституцію доповнено статтею 131-1 згідно із Законом від 02 червня 2016 року № 1401-VIII) міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

Прокурор звернувся до суду у липні 2014 року, тобто до внесення змін в Конституцію України та до прийняття Закону України «Про прокуратуру», в якому визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави.

Таким чином прокурор звернувся до суду з позовом у порядку передбаченому статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та частини другої статті 45 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом).

Щодо застосування судами попередніх інстанцій позовної давності

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України 2004 року).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позовної вимоги як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц.

Суди встановили, що Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області 19 червня 2014 року направила на адресу прокуратури акт перевірки дотримання земельного законодавства від 28 травня 2014 року, а тому саме з цього часу розпочався відлік строку позовної давності. Враховуючи, що прокуратура звернулася до суду із вказаним позовом 31 липня 2014 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що прокурором строк позовної давності не пропущено.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило