АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року

м. Чернівці

справа №727/4765/18

провадження 822/802/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з

розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів Владичана А.І., Одинака О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 квітня 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г.М.

встановив:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позову посилалась на те, що на протязі 2003-2006 років відповідачі неодноразово заливали квартиру позивача.

31 cерпня 2015 року квартиру позивача було знову залито та комісією ПП «Регіональний центр» складено акт про залиття квартири АДРЕСА_1 , на підставі якого комісія встановила, що був прорив водопровідного стояка в перекритті над кухнею квартири АДРЕСА_2 .

Під час візуального огляду квартири АДРЕСА_2 виявлено мокрі плями на стелі та стіні в коридорі та кухні.

Просила суд, стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 9 232 гривень 80 копійок матеріальної шкоди, що складається: із вартості відновлювальних робіт по усуненню наслідків залиття квартири в розмірі 5328 гривень; вартості проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 3200 гривень; судового збору у розмірі 704 гривень 80 коп., а також просила вирішити питання про витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 квітня 2019 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи не встановлено в діях відповідача юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що рішення першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що факт заподіяння шкоди відповідачами доведено актом від 31 серпня 2015 року, показаннями свідків та висновком судової будівельно-технічної ек спертизи від 08 січня 2009 року.

Представник відповідачів ОСОБА_4 подав до суду відзив на апеляційну скаргу. Просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено в діях відповідачів юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Стаття 22 ЦК України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14.

Згідно з пунктами 2.3.6, 5.3.1, 5.3.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, водопровідно-каналізаційна система жилого будинку повинна забезпечувати можливість безперебійного подання води до всіх санітарних приладів квартир, інших водорозбірних пристроїв, відводити використану воду в міську каналізаційну систему. Під час обслуговування системи водопроводу і каналізації необхідно, серед іншого, вчасно виконувати роботи з ремонту внутрішньобудинкових водопровідно-каналізаційних систем за заявками мешканців.

У разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4 до Правил), який має містити такі відомості: про дату та місце його складання; склад комісії; адресу, за якою трапилось залиття; описуються подія та наслідки події (що залито, обсяги робіт, ушкодження, які речі ушкоджено); причина залиття; висновки та рекомендації комісії; відомості про особу, яка заподіяла шкоду; підписи членів комісії. Крім того, з вказаним актом мають бути ознайомлені мешканці квартир.

Тобто, факт залиття квартири та його наслідки фіксуються актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Основною метою при складанні акту залиття квартири є встановлення причин залиття, та осіб, відповідальних за спричинену шкоду.

Згідно з ст.ст.12, 76, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 червня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Прядко І.І. (а.с.15).

Над квартирою АДРЕСА_1 , поверхом вище в квартирі АДРЕСА_3 проживають відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

Із акту ПП «Регіон-Центр» від 31 серпня 2015 року вбачається, що після обстеження квартири АДРЕСА_1 27 серпня 2015 року стався порив водопровідного стояка в перекритті над кухнею квартири АДРЕСА_2 . Заявниця в той же час перекрила водопостачання на аварійному стояку вентилем, який знаходиться в підвалі. 28 серпня 2015 року сантехніком ПП «Регіон-Центр» було ліквідовано порив мережі. Під час комісійного обстеження, яке відбулось 31 серпня 2015 року, встановлено, що в квартирі АДРЕСА_4 витоків води не виявлено (а.с.14).

З приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири, позивач вже зверталася із позовом до суду, з посиланням на акт ПП «Регіон-Центр» від 05 квітня 2016 року і відповідно, рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 березня 2017 р. скасовано з ухваленням нового рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири, яке набрало законної сили (а.с.8-9).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2018 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири, в частині позовних вимог про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, яке зафіксоване актом комісії ПП «Регіон-Центр» від 05 квітня 2016 року (а.с.58-59), оскільки судом вже прийнято рішення у справі, яке набрало законної сили.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №492 від 08 січня 2019 року, в приміщеннях житлової квартири АДРЕСА_1 ознаки залиття: в приміщенні коридору 16-1 площею 3,9 кв.м. - плями водяного походження на стелі та стіні; в приміщенні кухні 16-2 площею 11,0 кв.м. - плями водяного походження на стіні. Вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких є необхідне у вказаній квартирі для усунення пошкоджень внаслідок її залиття складає 4440 гривень без ПДВ та 5 328 гривень з ПДВ (а.с.103-115). Вказані досліджені докази є спів мірними із показами свідків.

В акті ПП «Регіон-Центр» від 31 серпня 2015 року (а.с.14) про обстеження квартири АДРЕСА_1 , з приводу заливу з квартири АДРЕСА_4 того ж будинку зазначено, що під час візуального огляду квартири АДРЕСА_2 виявлено мокрі плями: в коридорі на стелі пляма площею до 0,5 кв.м., на стіні до 1,5 кв.м.; в кухні пляма на стіні площею до 1,2 кв.м.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження залиття квартири позивача саме з вини відповідачів.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи та давши їм належну правову оцінку, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, а саме, акт ПП «Регіон-Центр» від 31 серпня 2015 року із змісту якого не вбачається що залиття квартири АДРЕСА_2 сталося з вини відповідачів, натомість встановлено, що причиною залиття квартири позивача є прорив водопровідного стояка, у зв`язку з чим було перекрито водопостачання вентилем в підвалі будинку, зокрема, був ліквідований порив мережі; позивачем не наведено доказів, що призвели до пориву мережі та в якому саме місці квартири АДРЕСА_3 мав місце прорив, що призвів до залиття квартири АДРЕСА_2 , що АДРЕСА_5 поверхом нижче. АДРЕСА_6 серпня 2015 року, під час комісійного обстеження в квартирі АДРЕСА_4 , власником якої є відповідач ОСОБА_2 , встановлено, що витоків води не виявлено, тобто залиття відбулося поза межами вказаної квартири. Також залиття квартири відповідачами спростовується показами свідка ОСОБА_5 , який на той час працював майстром ПП «Регіон-Центр», та був присутнім під час комісійного обстеження квартири АДРЕСА_4 , і підтвердив, що причиною залиття квартири є прорив водопровідного стояка в перекритті над кухнею квартири АДРЕСА_2 .

Крім наведеного, акт не містить таких обов`язкових ознак, як перелік пошкодженого майна, їх орієнтовну вартість, висновок щодо встановлення вини особи відповідача у залитті, присутність відповідача при його складанні, причину залиття, акти лише містять інформацію, що залиття відбулось внаслідок пошкодження аварійності стояка водопостачання.

Проаналізувавши викладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири, є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Суд, дослідивши обставини справи, дав належну оцінку доказам та прийшов до правильного висновку, відмовивши позивачу в задоволенні позову, оскільки досліджені докази не доводять факту того, що позивачу заподіяна шкода саме з вини відповідачів та що дії останніх були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Доводи апелянта про помилковість висновку суду про те, що залиття квартири спричинено не діями відповідачів суперечить показам свідка ОСОБА_5 та експерта ОСОБА_6 , а також обставинам справи, є безпідставними, оскільки встановлено, що причиною залиття квартири позивача є прорив водопровідного стояка в перекритті над кухнею квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується актом ПП «Регіон-Центр» від 31 серпня 2015 року, який було складено під час комісійного обстеження в квартирі АДРЕСА_4 , тобто залиття відбулося поза межами вказаної квартири. Крім того, в цьому ж акті зазначено, що витоків води у квартирі АДРЕСА_3 не виявлено.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий (підпис) М.І. Кулянда

Судді (підпис) А.І. Владичан

(підпис) О.О. Одинак

З оригіналом згідно: