Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О. , при секретарі судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона у 2007 році переїхала і стала постійно проживати разом зі рідною тіткою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки остання потребувала сторонньої допомоги. ОСОБА_3 з 1998 року перебувала на «Д» обліку, за життя постійно знаходилась під наглядом дільничного терапевту. До самої смерті ОСОБА_3 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка піклувалась про неї, мали з нею загальний бюджет, взаємні витрати і придбання. В 2012 році за вказаною адресою також почала проживати двоюрідна сестра ОСОБА_3 - ОСОБА_2 . Так, похованням ОСОБА_3 займалась позивачка. Після смерті тітки, позивачка звернулась до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових справ, однак у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено, оскільки в неї були відсутні документи, які б підтверджували факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Разом з тим, відповідачка по справі також виявила бажання отримати у спадок нерухоме майно, а саме будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дані про зареєстроване право власності на будинок АДРЕСА_1 відсутні. Зазначає, що давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим, а тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи, для нерухомого майна такий строк складає десять років. За таких обставин, просить визнати за нею право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України, передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Окрім цього, відповідно до ч.2,4 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі №910/17274/17.

Так, при вирішенні вказаних спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Маріуполі Донецької області та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (паспорт громадянина України № НОМЕР_1 ).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , 1964 року народження, 05 березня 1988 року уклав шлюб із ОСОБА_5 , 1959 року народження. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_6 .

Судом досліджено свідоцтво про право власності № 1184 від 04 січня 1991 року, відповідно до якого ОСОБА_7 належить домоволодіння АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності зареєстровано в Маріупольському БТІ за реєстраційним номером 36066.

Відповідно до актового запису про смерть №1160 від 18 серпня 1947 року, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 68 років.

Суду також надано копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 та батьками зазначені: мати ОСОБА_8 , батько

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №147, серія НОМЕР_4 .

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_3 ,1938 року народження, перебувала на «Д» обліку в терапевта, а також відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №24 від 23 січня 2019 року, остання померла у віці 80 років та причиною смерті стала хронічна серцево- мозкова недостатність, церебральний атеросклероз з гіпертензією.

Згідно наданих позивачкою документів, остання займалась організацією та оплатою поховання ОСОБА_3 .

Також, позивачкою надано суду квитанції про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 за період з 2011 року по 2019 рік.

Відповідно до звіту про належну оцінку майна, спірне домоволодіння має ринкову вартість 190952 грн.

Судом досліджено відповідь Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 23 грудня 2019 року, відповідно до якої відсутні відомості щодо наявності спадкової справи після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Суду надано письмові пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відповідно до яких, вони є сусідами позивачки по справі та підтверджують, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із ОСОБА_3 з січня 2007 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Також за вказаною адресою з березня 2012 року без реєстрації проживає ОСОБА_2 .

За таких обставин суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 321, 328, 344 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_5 , право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю. О. Матвєєва