У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мохова Є.І.,

за участю секретаря судового засідання Сєрих І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Волноваського районного суду Донецької області цивільну справу №221/8752/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю, щодо нездійснення виплати перерахованої пенсії,

встановив:

26 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області (надалі ГУПФУ в Донецькій області), Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю, щодо нездійснення виплати перерахованої пенсії, і свої доводи обґрунтовує тим, що майже три роки триває бездіяльність ГУПФУ в Донецькій області, яка полягає у категоричній із надуманих підстав відмові перерахувати та виплатити ОСОБА_1 належні йому за законом пенсійні виплати з 01.01.2016 року по теперішній час.

28 серпня 2018 року Донецьким апеляційним адміністративним судом було винесено постанову, якою скасовано рішення Волноваського районного суду Донецької області від 19 червня 2018 року по справі №221/4456/17 за його позовом до ГУПФУ в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії та прийнято нове рішення, згідно якого: визнано протиправною бездіяльність ГУПФУ в Донецькій області щодо нездійснення перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 УІІІ від 23.12.2015 року, статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі довідки ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області №3481 від 23.05.2017 року, починаючи з 01 січня 2016 року. Також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести виплату ОСОБА_1 перерахованої пенсії відповідно до статті 63 Закону України «про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі довідки ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області від 13.03.2018 року №2576 за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року. Рішення апеляційної інстанції набрало законної сила з дати його прийняття 28 серпня 2018 року.

В постанові суду зазначено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України виплачуються за минулий час, без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Згідно інформаційного листа ГУ ПФУ в Донецькій області №5782/03-2 від 04 травня 2018 року, перерахований, але не сплачений розмір пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року складає 46972,08 грн..

Компенсація втрати частини доходів нараховується відповідно до вимог Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» та ст.. 625 ЦК України.

Зазначає, що факт заподіяння йому шкоди встановлено судовим рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року по справі №221/4456/17. До теперішнього часу відповідачем не здійснено виплати перерахованої пенсії позивачу, що нанесло матеріальних та моральних збитків в особливо великих розмірах, які підлягають стягненню в примусовому порядку. Протиправною бездіяльністю відповідача на протязі тривалого часу майже три роки, позивачу завдано матеріальних збитків у сумі 71020,94 грн., нарахованих але не сплачених до теперішнього часу пенсійних виплат, при цьому компенсація цих збитків за несвоєчасну її виплату складає 24048,86 грн.. Позивач також вказує, що за весь час конфлікту, який виник у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача щодо несплати перерахованої пенсії протягом тривалого часу, він зазнав не тільки матеріальних збитків в особливо великих розмірах, але і значної моральної шкоди. Внаслідок щоденних нервових переживань та фізичних страждань пов`язаних з відстоюванням протягом тривалого часу свого права на законне отримання пенсійних виплат. Він вимушений був змінити життєвий уклад, для відстоювання свого законного права в судах, що суттєво сказалося на стані здоров`я із-за тривалості моральних страждань та вимушених діянь позивача, щоб відстояти свої право на отримання пенсійних виплат. Тривалість судових тяжб, які стали для позивача випробуванням забирали багато часу і в решті решт, зміни на довгий проміжок часу умови життя позивача. Моральні переживання та примусово змінений уклад життя у зв`язку із протиправними діями та бездіяльністю відповідачів він оцінює в розмірі місячної пенсії 3917 грн., та вважає, що це буде справедлива ціна за причинені йому збитки та страждання. У зв`язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду і просить стягнути на його користь з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 71020,94 грн., та моральну шкоду в розмірі 3917 грн., завдану протиправною бездіяльністю, щодо нездійснення виплати перерахованої пенсії.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача Управління пенсійного фонду України в Донецькій області в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначено, що ГУПФУ в Донецькій області заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 та вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Зазначають, що один з учасників спору є суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства. Аналізуючи норми ЦПК України та КАС України необхідно зробити висновок про те, що оскільки позовна заява стосується неправомірної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаної з невиконанням судового рішення, ухваленого у порядку адміністративного судочинства, позивач просив визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень незаконною, і його вимога про відшкодування моральної шкоди пов`язана з вимогою про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень незаконною, то такий позов повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Просили у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача Управління Державної казначейської служби України у Донецькій області в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вони безпідставно виступають у справі як відповідач. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності на органи Державної казначейської служби України за дії інших юридичних осіб. Управління не здійснювало жодних незаконних рішень, дій чи бездіяльності при здійсненні своїх повноважень. Головне управління ПФУ Донецької області це юридична особа, яка самостійно відповідає за своїми зобов`язання. Зазначають, що матеріальна шкода згідно розрахунку позивача складає 71020,94 грн., що є фактично сумою невиплаченої пенсії. Державна казначейська служба України не нараховує та не сплачує пенсії, отже не є належним відповідачем та не порушувала прав стягувача, у зв`язку з чим просили відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

28 серпня 2018 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі №221/4456/17 прийнято в адміністративній справі рішення, яким визнано протиправною бездіяльність ГУПФУ в Донецькій області щодо нездійснення перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії, зобов`язано ГУПФУ в Донецькій області провести позивачу виплату перерахованої пенсії з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

Однак і після набрання чинності зазначеним рішенням суду, ГУ ПФУ в Донецькій області не виплатив позивачу перераховану пенсію.

Враховуючи висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17, обов`язковість яких для судів першої та апеляційної інстанції передбачена положеннями ч.5 ст.411 та ч.1 ст.417 ЦПК України, суд дійшов висновків, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання юрисдикційності цього спору, слід зазначити таке.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову до суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, друга статті 11 ЦПК України у зазначеній редакції).

За загальним правилом, передбаченим у частині першій статті 19 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У пункті 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; тут і далі - у редакції, чинній на час подання позову) вказано, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах (пункт 6 частини першої зазначеної статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої зазначеної статті).

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі визначальною ознакою є характер спірних правовідносин.

В даній конкретній справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, тому несплачена позивачу сума пенсії, яка підлягає стягненню на її користь за рішеннями суду, не може вважатися майновою шкодою, або збитками в розумінні статей 22, 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачці в порядку виконання постанови адміністративного суду, відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (тут і далі - Закон № 1058-IV, у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) ПФУ є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.

Кошти ПФУ відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи ПФУ; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів ПФУ.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Положення про УПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002 року № 8-2 (тут і далі - Положення, у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом), УПФУ в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами ПФУ. УПФУ підпорядковуються ПФУ та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Основним завданням УПФУ відповідно до пункту 3 вказаного Положення є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом.

Як убачається з пункту 4 названого Положення, УПФУ відповідно до покладених на нього завдань проводить перевірку правильності призначення (здійснює перерахунок) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій ПФУ є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Крім того, відповідно до частини першої статті 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1)адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2)адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:

оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;

уточнення списку виборців;

оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум;

оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3)адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:

примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;

примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Предметом спору у цій справі є недоотримана позивачкою сума пенсії, яка нараховується й виплачується у встановленому законом порядку.

Відповідачем у справі є орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, УПФУ, який здійснює нарахування і виплату пенсії позивачці.

Тобто між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу невиплаченої пенсії, за період зупинення її нарахування.

Суд вважає, що спір стосовно відшкодування шкоди завданої протиправною бездіяльністю, щодо припинення виплати пенсії є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин, за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі підлягає до закриття, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 255 ч.1 п.1, 259, 260 ЦПК України, суд

ухвалив:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю, щодо нездійснення виплати перерахованої пенсії - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що порушене ним питання підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Є.І. Мохов