ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 600/79/17Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 22-ц/817/1044/19 Доповідач - Сташків Б.І.
Категорія - 302050000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участю секретаря Сович Н.А.

та сторінпредставника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 600/79/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Петро Васильович на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 31 липня 2019 року,ухваленого суддею Гриновець О.Б.,повний текст рішення виготовлено 12 серпня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Козівської селищної ради Тернопільської області, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: відділ Держгеокадастру у Козівському районі Тернопільської області про визнання незаконним рішення селищної ради та недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку ,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Козівської селищної ради Тернопільської області, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: відділ Держгеокадастру у Козівському районі Тернопільської області про визнання незаконним рішення селищної ради та недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку .

В обґрунтуванні позовних вимог, позивач вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - померла її мати - ОСОБА_6 , яка проживала за тією ж адресою. Позивач азначала, що ОСОБА_5 на праві власності належали наступні земельні ділянки: для обслуговування житлового будинку - 0,15 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,60 га, які розташовані на території смт. Козова, які належали її батькові на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ТР №036408 від 30.12.1997 року. Вказувала, що дані земельні ділянки не мали присвоєних кадастрових номерів і, на її замовлення, було виготовлено відповідну технічну документацію, яку в подальшому подано до відділу Держгеокадастру у Козівському районі для внесення відомостей про такі до Державного земельного кадастру. Однак в реєстрації відомостей щодо однієї із земельних ділянок їй було відмовлено через те, що площа такої співпадає із земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:0165 , яка зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№119648 від 15.04.2008 року, виданого ОСОБА_3 на підставі рішення «Козівської селищної ради №370 від 19.11.2007 року». Вважає, що приймаючи оскаржене рішення про виділення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,31 га та видаючи відповідний державний акт селищна рада порушила право власності на земельну ділянку, яка належала її батькові згідно з державним актом серії 1-ТР №036408 від 30.12.1997 року. Вказує, що при виділенні його батькові земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,15 га ОСОБА_3 погоджував межі такої і тому вчинив дії щодо приватизації земельної ділянки, належної її батькові, свідомо. Окрім того, вказувала, що при проведенні приватизації земельної ділянки відповідачем ОСОБА_3 не було дотримано вимог закону, в тому числі не встановлено та не узгоджено розміри та межі земельних ділянок, в результаті чого обмежено право власності на земельну ділянку, яка належала її батькові, а також її права як спадкоємця.

Враховуючи вищенаведене просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Козівської селищної ради №370 від 09.11.2007 року в частині передачі гр. ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,31 га, за адресою: АДРЕСА_1 та «визнати недійсним Державний акт серії ЯЕ119648 на право власності на земельну ділянку, площею 0,31 га, для ведення особистого селянського господарства, що по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0165 , який виданий 15.04.2008 року ОСОБА_3 , та зареєстрований Управлінням земельних ресурсів у Козівському районі, за №01.08.650.02521 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, та скасувати його державну реєстрацію.» (а.с.5).

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 31 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до Козівської селищної ради Тернопільської області, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: відділ Держгеокадасту у Козівському районі Тернопільської області про визнання незаконним рішення селищної ради та недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Козівської селищної ради Козівського району Тернопільської області від 09.11.2007 року №370 в частині передачі гр. ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,31 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним Державний акт серії ЯЕ№119648 на право власності на земельну ділянку, площею 0,31 га для ведення особистого селянського господарства, що по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0165, який виданий 15.04.2008 року ОСОБА_3 та зареєстрований Управлінням земельних ресурсів у Козівському районі за №01.08.650.02521 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та скасувати його державну реєстрацію.

Стягнуто із Козівської селищної ради Козівського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1 частину сплаченого нею при подачі позовної заяви судового збору в розмірі 640,00 грн.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 частину сплаченого нею при подачі позовної заяви судового збору в розмірі 640,00 грн .

Не погодившись з вказаним рішенням суду, від ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Бойко П.В. поступила апеляційна скарга, в якій він просить рішення скасувати та ухвалити нове,яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не врахування усіх обставин справи.

Також, вважає,що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки допустив скасування рішення Козівської селищної ради та Державного акту на земельну ділянку в частинах, в яких вони не оспорювались. Зазначає,що у зв`язку із скасуванням рішення Козівської селищної ради та Державного акту на земельну ділянку в частинах, яких вони не оспорювались порушені права відповідача ОСОБА_3 більше ніж у частині оспорюваних вимог.

Окрім того,скаржник стверджує, що з урахуванням факту перебування спірної земельної ділянки у користуванні родини ОСОБА_3 з 09.07.1946 року, а також того, що акт обстеження та погодження меж на спірну земельну ділянку ОСОБА_5 не складався, а був складений на іншу земельну ділянку в смт.Козова біля бойні, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Від представника відповідача Козівської селищної ради поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суд без змін, посилаючись на те, що на час прийняття рішення від 09 листопада 2007 року №370 земельна ділянка площею 0,15 га по АДРЕСА_1 частина земельної ділянки із площі 0,31га)для ведення особистого селянського господарства дійсно перебувала у власності ОСОБА_5 у зв`язку із відсутністю на той час в селищній раді Єдиного реєстру права власності, користування земельних ділянок, а також по причині, що гр. ОСОБА_3 під час обміру земельної ділянки вказав невірну межу земельної ділянки, яка в його користуванні, спеціалістам Державного підприємства Центр державного земельного кадастру, сталося накладення меж земельних ділянок одна на другу, у з в`язку із чим порушуються її права.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримав подану апеляційну скаргу,просив її задовольнити посилаючись на доводи викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечив проти поданої апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Представник відповідача Козівської селищної ради у поданому відзиві на апеляційну скаргу просить слухати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним правовим вимогам відповідає.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи даний спір і задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що рішенням Козівської селищної ради Тернопільської області №370 від 09.11.2007 року в частині передачі ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,31 га за адресою: АДРЕСА_1 порушено права правонаступника ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , згідно державного акта серії №036408 від 30.12.1997 року, виданого ОСОБА_5 , а в процесі виділення відповідачу ОСОБА_3 такої земельної ділянки та прийняття відповідного рішення допущено порушення вимог земельного законодавства.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно норм ст.13,14 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Згідно із ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Безпосередньо Земельний кодекс України сформулював загальні правила виникнення прав на землю, відповідно до якого громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками з земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.50 Закону України «Про землеустрій» (в редакції, яка діяла станом на 09.11.2007 року) встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складається у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Згідно з п.«е» ч.1 ст.184 ЗК України землеустрій передбачає встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок.

Відповідно до частини 2 ст.118 ЗК України необхідність технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки для її приватизації.

Згідно ч. 4 ст.11 ЦК України встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є безпосередньо акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п.«г» ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, серед іншого, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Вимогами ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Норма аналогічного змісту закріплена і ч.1 ст.155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з п.10 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст.22 ЗК України 1990 року, яка діяла на момент передачі у власність ОСОБА_5 спірної земельної ділянки було встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено суд першої інстанції , позивач є правонаступником ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16), що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 20.12.2016 року, виданими приватним нотаріусом Козівського районного нотаріального округу Боднарук М.В. (а.с.35, 37, 39).

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю та додатку до нього серії НОМЕР_1 , виданого 30.12.1997 року Козівською селищною радою народних депутатів ОСОБА_5 , останньому передано у власність на підставі рішення Козівської селищної ради народних депутатів від 27.11.1997 року №58 земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,15 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га, яка складалася із чотирьох земельних ділянок (а.с.14-15). Одна із вказаних земельних ділянок межувала із земельною ділянкою ОСОБА_3 , що вбачається із опису меж цієї земельної ділянки, зазначеної у вказаному вище державному акті (а.с.14, звор.).

З доводів позовної заяви вбачається, що при оформленні спадкових прав та внесенні відомостей про належні ОСОБА_5 земельні ділянки до Державного земельного кадастру позивачу було відмовлено у внесенні відомостей до цього реєстру щодо однієї земельної ділянки у зв`язку із наявністю перетину цієї ділянки із земельною ділянкою :02:003:0165 та співпадінням їхніх площ на 72,4079%, що підтверджується рішенням державного кадастрового реєстратора Халуп`як ОСОБА_8 . №РВ-016 від 06.12.2016 року (а.с.17).

Згідно матеріалів справи земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0165 належить відповідачу ОСОБА_3 , про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ119648 від 15.04.2008 року(а.с.22).

Відповідно до копії даного державного акту вбачається, що такий виданий на підставі рішення сесії Козівської селищної ради від 19.11.2007 року №370 і розташована така земельна ділянка, призначена для ведення особистого селянського господарства, на АДРЕСА_1 (а.с.22).

На підставі архівної довідки від 24.07.2019 року №01-07/65, в протоколах Козівської селищної ради п`ятого скликання за 2007 рік сесія Козівської селищної ради від 19.11.2007 року не числиться (а.с.172).

Згідно відповіді відповідача Козівської селищної ради Тернопільської області від 16.01.2017 року №01-28/3-09 земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0165 площею 0,31 га передана ОСОБА_3 «на підставі рішення Козівської селищної ради від 09.11.2007 року №370» (а.с.23).

Відповідно до архівної довідки від 23.01.2017 року №31/01-8 з рішення №370 п`ятого скликання третього засідання Козівської селищної ради Тернопільської області від 09.11.2007 року «Про передачу громадянам селища у приватну власність земельних ділянок, наданих ім. в постійне користування» саме цим рішенням відповідача Козівської селищної ради Тернопільської області було надано ОСОБА_3 дві земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га на АДРЕСА_2 та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,31 га на АДРЕСА_2 (а.с.19-20).

У доводах апеляційної скарги, апелянт стверджує, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, однак дані твердження є безпідставними, оскільки як вбачається з оскаржуваного рішення, суд брав до уваги та досліджував лише заявлені позивачем позовні вимоги, зокрема щодо наявності підстав для визнання незаконним та скасування рішення Козівської селищної ради Козівського району Тернопільської області від 09.11.2007 року №370 в частині передачі гр. ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,31 га за адресою: АДРЕСА_2 також визнання недійсним Державного акту серії ЯЕ№119648 на право власності на земельну ділянку, площею 0,31 га для ведення особистого селянського господарства, що по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:003:0165, який виданий 15.04.2008 року ОСОБА_3 та зареєстрований Управлінням земельних ресурсів у Козівському районі за №01.08.650.02521 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та скасування його державної реєстрації.

При цьому, визнаючи незаконним та скасовуючи вищевказане рішення селищної ради, а також державного акту ОСОБА_3 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з доведеності порушення прав позивача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням № РВ-016 від 06 грудня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки ,яку вона успадкувала після батька, оскільки площа такої співпадає із земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:0165.

Земельна ділянка, яка перетинається із земельною ділянкою позивача , зареєстрована за ОСОБА_3 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№119648 від 15.04.2008 року, виданого ОСОБА_3 на підставі рішення «Козівської селищної ради №370 від 19.11.2007 року»

Натомість земельна ділянка, яку бажає успадкувати позивач була передана ОСОБА_5 (батьку позивачки) у власність Козівською селищною радою народних депутатів на підставі рішення Козівської селищної ради народних депутатів від 27.11.1997 року №58 для обслуговування житлового будинку площею 0,15 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га, яка складалася із чотирьох земельних ділянок (а.с.14-15). Право власності ОСОБА_5 підтверджується державним актом на право приватної власності на спірну землю та додатку до нього серії НОМЕР_1 , виданого 30.12.1997 року. Тобто, батько позивачки набув право власності на земельну ділянку, яка перетинається із земельною ділянкою відповідача значно скоріше ніж відповідач.

Із пояснення представника відповідача Козівської селищної ради, які ним надавалися у суді першої інстанції та зазначені у поданому відзиві на апеляційну скаргу, що 29 жовтня 2007 року до Козівської селищної ради звернувся ОСОБА_3 з питанням приватизації земельних ділянок для обслуговування індивідуального житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства. За рішенням Козівської селищної ради від 09.11.2007 року № 370 йому було передано у власність наступні земельні ділянки: - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, споруд площею 0,15 га по АДРЕСА_2 ; - для ведення особистого селянського господарства площею 0,3 1 га по АДРЕСА_2 . Відповідач наголошував, що на час прийняття рішення від 09.11.2007 року № 370 земельна ділянка площею 0,15 га по АДРЕСА_2 частина земельної ділянки із площі 0,31 га) для ведення особистого селянського господарства дійсно перебувала у власності ОСОБА_5 , однак у зв`язку з відсутністю на той час в селищній раді Єдиного реєстру права власності , користування земельних ділянок , а також по причині , що гр. ОСОБА_9 під час обміру земельної ділянки вказав невірну межу земельної ділянки, яка в його користуванні, спеціалістам Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», сталося накладення меж земельних ділянок одна на другу.

Таким чином, саме факт накладання земельних ділянок сторін, відповідно до рішення Козівської селищної ради Козівського району Тернопільської області від 09.11.2007 року №370, в частині передачі земельної ділянки відповідачу, та державного акту відповідача і є підставою для їх скасування.

З урахуванням підстав та змісту позову,позивач довела порушення її прав спірним рішенням селищної ради та державним актом на землю, а суд першої інстанції правильно навів нормативне обґрунтування такого порушення, а також взяв до уваги, що скасування рішення селищної ради та державного акту відновлює порушене право позивача.

Дна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 467/1637/16-ц.

Отже, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази в сукупності із вище переліченими нормами права, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач Козівська селищна рада Тернопільської області, приймаючи рішення №370 від 09.11.2007 року та видаючи державний акт ЯЕ №119648 від 15.04.2008 року відповідачу ОСОБА_3 порушила право власності спадкодавця позивача - ОСОБА_5 , а відтак і права позивача ОСОБА_1 , як його правонаступника.

Доводи апеляційної скарги про те, що зміст оскаржуваного рішення не є встановленням фактів, а є лише цитуванням позиції позивача, а також в судовому рішенні не наведено аргументованого відхилення доводів відповідача і мотивованого прийняття доводів позивача, є не обґрунтованими, оскільки у судовому рішення суду першої інстанції наведені мотиви з яких виходив суд ухвалюючи рішення та норми матеріального права з яких виходив суд обґрунтовуючи судове рішення.

Також, не заслуговують до уваги посилання апеляційної скарги на те, що спірна земельна ділянка знаходилась у користуванні родини ОСОБА_3 , з 1946 року, а тому не з вини відповідача ОСОБА_3 були видані Державні акти на право власності двом особам на одну і ту ж земельні ділянку, оскільки як встановлено матеріалами справи позивач звернувся до суду за захистом порушених прав до кількох відповідачів, вказавши зміст позовних вимог до кожного з них, а тому суд першої інстанції обґрунтовано вирішував спір між вказаними особи та зробив відповідні правові висновки у даному спорі щодо усіх заявлених позовних вимог.

При цьому, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судові витрати суд першої інстанції повинен був стягнути лише із Козівської селищної ради, оскільки відповідно до ст.141 ЦПК України, задовільняючи позовні вимоги судові витрати покладаються пропорційно на відповідачів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що земельне право позивача було порушено, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим за-коном, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 свого рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конституції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових та речових доказів, висновків експертів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи ( Проніна проти України, № 63566/00 параграф 23, Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року ).

Викладені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку із тим, що у діях суду першої інстанції не вбачається порушень норм процесуального права, і норми матеріального права судом застосовано правильно, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, і спростовуються матеріалами справи, а тому оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,375, 381-384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Петро Васильович залишити без задоволення.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови 23 грудня 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Костів О.З.

Судді: Хома М.В.