ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 645/5987/18

Провадження № 22-ц/818/2720/19

14 серпня 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря - Чабан А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2019 року в складі судді Горпинич О.В. по справі №645/5987/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, шляхом визнання права власності на 1/2 частину квартири,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на 1/2 частину квартири.

Позовна заява мотивована тим, що з 23 березня 2017 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

30 травня 2017 року відповідач на підставі договору дарування набув у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , яку оцінено згідно договору дарування в 260000грн.

Квартира перебувала у занедбаному, непридатному для проживання стані. Вони з відповідачем спільних коштів на поліпшення умов проживання в квартирі не мали. Вона за допомогою своєї матері, яка придбала та подарувала будівельні матеріали на суму 107849,24 грн., оплатила ремонтно-будівельні роботи на суму 57720 грн., а також придбала побутову техніку та меблі, суттєво поліпшила стан квартири.

Після здійснення ремонтно-будівельних робіт вартість квартири зросла до 550400 грн., тобто на 290400 грн.

Просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя, здійснити поділ квартири шляхом визначення розміру ідеальних часток співвласників та визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. В квартирі був проведений косметичний ремонт, частину будівельних робіт було виконано ним особисто, а частину робіт, таких як: заміна труб в ванній кімнаті, на кухні, заміна дверей та вікон виконували спеціалісти. Заперечував, що мати позивачки надавала грошові кошти на ремонт. Більшість квитанцій не містить прізвищ осіб, які їх робили, а також вони датовані датами, коли спірна квартира ще йому не належала. Наразі в квартирі мешкає позивачка з дитиною, яку він не виганяє, сплачує аліменти на дитину та дружину, його батьки сплачують комунальній послуги.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано доказів, що спірна квартира істотно збільшилась у вартості за рахунок її особистих грошових коштів та трудових затрат, а тому підстав для задоволення позову не вбачається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зазначає, що загалом нею придбано будівельних матеріалів на суму 107849 грн. 24 коп. Витрати, понесені її матір`ю на оплату роботи спеціалістів з ремонтно - будівельних робіт склали 57 720 грн.

Станом на 01 січня 2018 року ринкова вартість квартири складає 550 400 грн. Після здійснення ремонтно - будівельних робіт вартість квартири зросла на 290400 грн., тобто, більше ніж вдвічі.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 23 березня 2017 року між сторонами укладено шлюб.

На підставі договору дарування квартири від 30 травня 2017 року ОСОБА_2 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 , вартість на момент придбання 260000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що підстав для визнання квартири спільною сумісною власністю не вбачається.

Згідно вимог ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є у тому числі: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17.

Отже, майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано доказів, що спірна квартира істотно збільшилась у вартості саме за рахунок її особистих грошових коштів та трудових затрат ,а не спільних коштів подружжя та що це не є загальним подорожчанням квартири.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що за кошти її батьків, які подаровані їй, в квартирі проведено капітальний ремонт.

Державний комітет України з будівництва та архітектури у листі від 30 квітня 2003 року №7/7-401 «Щодо віднесення ремонтно-будівельних робіт до капітального та поточного ремонтів» надає роз`яснення, що капітальний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних, робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель в зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращання планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності). Поточний ремонт - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Якщо будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може враховувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що відносяться до капітального ремонту (крім робіт, які передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі). Поточний ремонт повинен провадитись з періодичністю, що забезпечує ефективну експлуатацію будівлі або об`єкта з моменту завершення його будівництва (капітального ремонту) до моменту постановки на черговий капітальний ремонт (реконструкцію).

Відповідач категорично заперечує щодо здійснення саме капітального ремонту. Зазначає, що у квартирі зроблено поточний ремонт. Не заперечує, що батьки дружини придбали шкаф, диван, кухня, пральну машину однак, ця допомога була саме у сім`ю, а не конкретно позивачці. При цьому , як зазначає в суді апеляційної інстанції представник позивача домовленість щодо проведення ремонту відбувалася між батьками сторін, а не з відповідачем.

Дані обставини позивачкою не спростовано. Доказів щодо здійснення у квартирі значних переобладнань, які можуть бути відносено до капітального ремонту не надано.

Посилання позивачки на порівняльні фотознімки квартири, які були зроблені до та після ремонту- безпідставне. Беззаперечних доказів, що такі фотознімки зроблені саме у періоди, які зазначає позивачка та саме у такому стані перебувала квартира до ремонту нею не надано. Дані фотокартки ніким не завірені. Як пояснив представник позивачки в суді, фотознімки зроблені особисто нею, до початку ремонту та після. Як зазначає відповідач він взагалі не знав , що позивачка фотографувала квартиру.

Надані квитанції про придбання будівельних матеріалів не містять даних щодо особи, хто купував будівельні матеріали, а також інформації, що будівельні матеріали придбавались для ремонту саме спірної квартири.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник позивачки, вартість робіт визначалась прорабом, який сплачував кошти іншим особам за ці роботи. Певного будівельного кошторису з зазначенням усіх робіт, вартості матеріалів з будівельною організацією, тощо не складалось.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що кошти подаровані їй матір`ю. Між тим, доказів цих обставин - договору дарування, тощо ОСОБА_1 не надано. В суді апеляційної інстанції представник позивачки не заперечував, що такий договір не укладався і зазначав, що правочини укладись усно як дрібний побутовий правочин.

Враховуючи відсутність доказів проведення перебудов, часу їх здійснення, джерело фінансування , зміни вартості будинку саме через проведені поліпшення суд першої інстанції прийшов до обґрунтовано висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2019 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко