Дата документу 20.08.2019 Справа № 335/6370/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/6370/15-ц
Провадження №22-ц/807/2734/19
Головуючий в 1-й інстанції - Крамаренко І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Кримської О.М., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2019 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 14 червня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по заробітній платі, поновлення та звільнення з роботи, стягнення належних сум при звільненні, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по заробітній платі, поновлення та звільнення з роботи, стягнення належних сум при звільненні, відшкодування моральної шкоди, який в процесі розгляду справи неодноразово уточнювала. В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням їх уточнення) зазначала, що 01.12.2010 вона була прийнята на роботу в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на посаду експерта-оцінювача земельних ділянок згідно з наказом № 61к від 01.12.2010. Також 01.12.2010 між сторонами було укладено трудовий договір строком з 01.12.2010 по 31.03.2015. 12.03.2015 рекомендованим листом із повідомленням позивач надіслала ТОВ «Козацькі землі ЛТД» заяву про звільнення за власним бажанням та заяву про надання інформації з особової справи за період її роботи з 01.12.2010 по 01.03.2015. На вказане звернення ТОВ «Козацькі землі ЛТД» надіслало позивачеві лист від 27.05.2015 № 195, в якому відмовило у направленні вказаних документів та запропонувало звернутися до головного офісу підприємства. Після цього позивач неодноразово зверталась до головного офісу підприємства, однак її вимоги так і не були задоволені. До теперішнього часу вона не отримала трудову книжку, належний розрахунок при звільненні. Разом із тим, позивачеві стало відомо про її звільнення згідно з наказом відповідача від 08.10.2014 № 48/к у зв`язку зі скороченням штату. Проте, копію даного наказу відповідач надіслав їй поштою за адресою: АДРЕСА_1 , за якою позивач не проживала і не була зареєстрована, з огляду на що наказ вона не отримала. Цей наказ позивач вважає незаконним, оскільки її не було повідомлено про скорочення штату в порядку, передбаченому ст. 49-2 КЗпП України, не пізніше ніж за два місяці. Також їй не пропонувалось іншої роботи на тому ж підприємстві. Крім того, позивач зазначає, що з часу працевлаштування вона отримувала заробітну плату не у повному обсязі. Згідно з умовами трудового договору їй була визначена заробітна плата у розмірі 1 500 грн., а наказом № 30/к від 14.02.2014 - згідно штатного розпису, якого у розпорядженні позивача немає. Тому вважає, що заробітна плата відповідно до ст. 95 КЗпП України не може бути меншою за мінімальну, яка відповідно до Законів України про Державний бюджет на 2014, 2015 рр. складала 1 218 грн. Посилаючись на вимоги КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, просила:

-визнати дії ТОВ «Козацькі землі ЛТД» такими, що порушують її трудові права, а саме щодо звільнення її з посади оцінювача за напрямком 3 «оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства», затримки у видачі трудової книжки і розрахунку при звільненні та відмови у звільненні за власним бажанням,

-визнати незаконним і скасувати наказ ТОВ «Козацькі землі ЛТД» № 48/к від 08.10.2014 про звільнення її з посади оцінювача за напрямком 3 «оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства»,

-зобов`язати ТОВ «Козацькі землі ЛТД» звільнити її з посади оцінювача за напрямком 3 «оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» за її заявою про звільнення за власним бажанням від 12.03.2015р.,

-зобов`язати ТОВ «Козацькі землі ЛТД» видати їй трудову книжку та внести до трудової книжки запис про звільнення її за власним бажанням в день видачі трудової книжки,

-стягнути з ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.12.2010 по 12.03.2015 у розмірі 77 100 грн., середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки з 12.03.2015 по 24.09.2018 у розмірі 65 250,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 9 000 грн., моральну шкоду в сумі 100 000 грн., судові витрати з оплати правової допомоги 4 800 грн., судовий збір у сумі 551,20 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2019 року позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по заробітній платі, поновлення та звільнення з роботи, стягнення належних сум при звільненні, відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ товариства з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД» № 48/к від 8 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства».

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в товаристві з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД» на посаді оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства».

Зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД» розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення з роботи від 12 березня 2015 року за власним бажанням відповідно до вимог Кодексу законів про працю України.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки з 8 жовтня 2014 року по 24 вересня 2018 року у розмірі 26 734 (двадцять шість тисяч сімсот тридцять чотири) гривні 40 копійок.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за фактично відпрацьований час з 1 грудня 2010 року по 8 квітня 2013 року у розмірі 35 950 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД» на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 27 (двадцять сім) гривень 56 копійок, витрати на оплату правової допомоги у розмірі 4 800 (чотири тисячі вісімсот) гривень 00 копійок.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД» на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 114 (одна тисяча сто чотирнадцять) гривень 04 копійки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» та стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД» на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць, допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду змінити, задовільнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що заборгованість по заробітній платі та заборгованість за час затримки розрахунку, яка стягнута за рішенням суду є необґрунтованою та такою, що не відповідає матеріалам справи та наданим доказам. Суд невірно прийняв для обрахунку заборгованості заробітну плату встановлену в її контракті тоді як мінімальна заробітна плата в державі була більшою. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні компенсації за невикористану відпустку, а також частково задовольнив вимоги щодо стягнення моральної шкоди. Наполягає на розрахунку зазначених позовних вимог, який наданий нею в ході розгляду справи. Вказує в ході апеляційного розгляду на необхідність визнання доказів наданих відповідачем неналежними і недопустимими.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 30.06.2010 була звільнена з ТОВ «Козацькі землі ЛТД» з посади менеджера з адміністративної діяльності за згодою сторін за ч. 1 ст. 36 КЗпП України. В подальшому, 01.12.2010 позивач була знов прийнята на роботу в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на посаду експерта-оцінювача земельних ділянок, із зазначенням підстави - наказ № 61/к від 01.12.2010 (т. 1 а.с. 3-4).

Відповідно до копії наказу № 30/к від 14.02.2014 «про переведення ОСОБА_1 » позивача з 14.02.2014 переведено з посади експерта-оцінювача земельних ділянок на посаду оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» (т. 1 а.с. 24).

ОСОБА_1 було звільнено з роботи у ТОВ «Козацькі землі ЛТД» з посади оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» з 08.10.2014 в зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що 08.10.2014 видано наказ № 48/к (т. 1 а.с. 33).

Позивача із вказаним наказом не було ознайомлено безпосередньо, а наказ направлено поштою разом із супровідним листом від 08.10.2014 № 563, в якому їй запропоновано з`явитись в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» у зручний час для отримання трудової книжки та грошових виплат (т. 1 а.с. 34-35). Проте, зазначений лист було повернуто на адресу ТОВ «Козацькі землі ЛТД» через його невручення адресату (конверт повернувся з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання») (т. 1 а.с. 36). Будь-які інші належні, допустимі докази вручення Немикіній К.Г. наказу про звільнення відповідач суду не надав.

Трудова книжка із записом про звільнення ОСОБА_1 у день звільнення не видавалась, що підтверджується поясненнями сторін.

Відповідно до протоколу № 5 загальних зборів учасників ТОВ «Козацькі землі ЛТД» від 03.07.2014 відповідачем прийнято рішення про внесення змін в організацію виробництва та скорочення штату працівників шляхом ліквідації штатної одиниці оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» та звільнення працівника ОСОБА_1 . Підставами для прийняття цього рішення зазначено неотримання підприємством необхідної дозвільної документації, необхідність зменшення витратної частини товариства в умовах фінансово-економічної кризи, економії фонду заробітної плати, підвищення ефективності виробничого процесу, а також рентабельності підприємства в цілому (т. 1 а.с. 25).

Наказом ТОВ «Козацькі землі ЛТД» від 03.07.2014 № 36-к «про зміни в організації виробництва та скорочення штату працівників» вирішено ліквідувати штатну одиницю оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства», внести відповідні зміни до штатного розкладу, попередити працівника ОСОБА_1 про майбутнє скорочення штату та її звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, звільнення ОСОБА_1 здійснити після виконання пп. 1, 2 цього наказу, але не раніше, ніж через два місяці після її ознайомлення із цим наказом, звільнення здійснити без повідомлення профспілкової організації у зв`язку з її відсутністю на підприємстві, без пропозиції працівникові іншої роботи у зв`язку з її відсутністю за відповідною професією та спеціальністю та відсутністю вакансій для переведення працівника, повідомити державну службу зайнятості та із наказом ознайомити ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 26).

Суду не було надано доказів ознайомлення ОСОБА_1 із цим наказом. На самому наказі наявний запис про відправлення його поштою (без підпису та дати відповідальної особи). Докази вручення цього наказу ОСОБА_1 , а також доказів її персонального попередження про майбутнє звільнення відповідач суду не надав. В матеріалах справи наявні копії опису вкладення та конверту з відміткою про його повернення відправнику «за закінченням терміну зберігання» (т. 1 а.с. 30), що свідчить про не отримання ОСОБА_1 вказаного наказу.

12.03.2015 ОСОБА_1 надіслала поштою на адресу директора ТОВ «Козацькі землі ЛТД» ОСОБА_2 заяву, в якій просила звільнити її з посади оцінювача за власним бажанням, та перерахувати на її картковий рахунок заборгованість по заробітній платі за 2014-2015 рр. (т. 1 а.с. 8). Крім того, в цей день позивачка надіслала на адресу відповідача заяву з проханням надати інформацію по нарахованій заробітній платі та сплаченим податкам за період з 01.12.2010 по 01.03.2015, видати їй копії всіх заяв та наказів з її особової справи за цей період, надіслати всі ці документи поштою за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 9).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення, вказані заяви ТОВ «Козацькі землі ЛТД» отримало 20.03.2015 (т. 1 а.с. 10).

Відповідно до змісту листа ТОВ «Козацькі землі ЛТД» від 23.03.2015 № 121 на адресу ОСОБА_1 відповідач зазначив, що із ОСОБА_1 проведено розрахунок на день звільнення шляхом перерахування на її картковий рахунок 23.03.2015 суми в розмірі 1 881,70 грн. (т. 1 а.с. 38). Факт перерахування грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 23.03.2015 на суму 1 872,29 грн. підтверджується випискою по рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» (т. 2 а.с. 173).

23.05.2015 ОСОБА_1 знов направила лист на адресу ТОВ «Козацькі землі ЛТД», в якому просила надати їй завірені копії всіх заяв та наказів з особової справи за період з 01.12.2010 по 01.05.2015, довідку про нараховану заробітну плату та сплачені податки за цей період, довідку про заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2014 по 01.05.2015, трудову книжку, та надіслати ці документи на вищезазначену адресу (т. 1 а.с. 11). Вказаний лист відповідач отримав 27.05.2015, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 12).

Листом від 27.05.2015 № 195 ТОВ «Козацькі землі ЛТД» повідомило ОСОБА_1 про неможливість надати запитувану інформацію та запропонувало їй з`явитись в зручний для неї час для отримання трудової книжки та довідок (т. 1 а.с. 13).

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП України в частині процедури звільнення працівника за скороченням штату, що свідчить про незаконність звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з огляду на що є обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування наказу від 08.10.2014 № 48/к про її звільнення.

Суд першої інстанції вважав за можливе відповідно до заявленої ОСОБА_1 вимоги визначити такий спосіб захисту її порушеного права як поновлення її на роботі в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» та зобов`язання ТОВ «Козацькі землі ЛТД» розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.03.2015 про звільнення її з посади оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» за власним бажанням відповідно до вимог КЗпП України, оскільки вимога, щодо зобов`язання відповідача звільнити її з посади оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» за власним бажанням за її заявою від 12.03.2015 р. не узгоджується із приписами КЗпП України.

Суд вважав доведеним факт не видачі ОСОБА_1 трудової книжки у день звільнення. Доказів вручення ОСОБА_1 трудової книжки станом на час розгляду даної справи суду також не надано. У даному випадку наказ про звільнення ОСОБА_1 було прийнято відповідачем 08.10.2014, і з того часу до розгляду судом даної справи трудова книжка ОСОБА_1 не була видана. Тому, у даному випадку з ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто з 08.10.2014 по 24.09.2018 (відповідно до останнього уточнення позовних вимог ОСОБА_1 , що були прийняті судом до розгляду до закінчення першого судового засідання у цьому складі суду).

Розмір середнього заробітку суд обчислив виходячи із даних довідки ТОВ «Козацькі землі ЛТД» про середню заробітну плату ОСОБА_1 за 2014 рік (т. 2 а.с. 36), а також відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Розмір середнього заробітку за вказаний період затримки розрахунку (час не видачі трудової книжки) становить 26,95 грн. х 992 днів = 26 734,40 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача видати їй трудову книжку, внести запис про її звільнення за власним бажанням у день видачі трудової книжки не можуть бути задоволені судом, оскільки ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі з зобов`язанням відповідача розглянути її заяву про звільнення за власним бажанням, внаслідок чого ТОВ «Козацькі землі ЛТД» в процесі виконання рішення суду буде необхідно внести до трудової книжки ОСОБА_1 , яка, як встановлено судом, перебуває саме у відповідача по справі, відповідні записи. Відтак, позовні вимоги про зобов`язання видати трудову книжку та внести до трудової книжки конкретний запис про звільнення за власним бажанням є такими, що заявлені передчасно.

При вирішенні питання щодо стягнення з ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі районний суд виходив із того, що за період роботи з 01.12.2010 по 08.04.2013 (період фактичної роботи ОСОБА_1 , що оспорюється відповідачем) на користь ОСОБА_1 відповідно до інформації Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області з боку ТОВ «Козацькі землі ЛТД» було проведено лише такі виплати: у 2 кварталі 2012 р. - 2 000,00 грн.; у 3 кварталі 2012 р. - 4 500 грн.

Натомість, виходячи зі змісту трудового договору від 01.12.2010, сторонами було погоджено розмір заробітної плати - 1 500 грн. на місяць (т. 1 а.с. 141-142).

У періоді з 01.12.2010 по 08.04.2013 ОСОБА_1 відпрацювала 28 місяців і 6 робочих днів (у квітні 2013 р.). Таким чином, розмір заробітної плати, що повинен був бути виплачений ОСОБА_1 за умовами трудового договору, складає 42 450 грн. (розрахунок: 1 500 грн. х 28 місяців + ((1 500 грн. + 1 500 грн.) / (20 робочих днів у лютому 2013 р. + 20 робочих днів у березні 2013 р.) х 6 робочих днів у квітні 2013 р.) = 42 450 грн.). Враховуючи часткову виплату позивачеві сум у 2 кварталі 2012 р. у розмірі 2000 грн. та у 3 кварталі 2012 р. - 4 500 грн., розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 35 950 грн. (42 450 грн. - 6 500 грн. = 35 950 грн.).

У частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 09.04.2013 по 12.03.2015 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Також, суд першої інстанції вважав необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації за невикористану відпустку у сумі 9 000,00 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні докази не використання ОСОБА_1 такої відпустки протягом всього періоду її роботи в ТОВ «Козацькі землі ЛТД». Крім того, довідкою ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 06.04.2015 № 18/08-29-17-05/33754312 про результати документальної позапланової перевірки ТОВ «Козацькі землі ЛТД» встановлено, що ОСОБА_1 було виплачено компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 850,66 грн. та вихідну допомогу при звільненні у сумі 660,00 грн. (т. 2 а.с. 73).

Також суд вважав такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій ТОВ «Козацькі землі ЛТД» такими, що порушують її трудові права, а саме щодо звільнення її з роботи, затримки у видачі трудової книжки і розрахунку при звільненні та відмови у звільненні за власним бажанням, оскільки зазначені вимоги не є належним способом захисту порушеного права позивача.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., то суд першої інстанції вважав їх такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 5 000,00 гривень, який визначений судом з урахуванням обсягу заподіяних моральних страждань, тривалості заподіяння моральної шкоди, необхідністю позивача докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, а також інших негативних наслідків.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

01.12.2010 позивач була прийнята на роботу в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на посаду експерта-оцінювача земельних ділянок, із зазначенням підстави - наказ № 61/к від 01.12.2010 (т. 1 а.с. 3-4).Зі змісту трудового договору від 01.12.2010, сторонами було погоджено розмір заробітної плати позивача - 1 500 грн. на місяць (т. 1 а.с. 141-142).

Суд вірно обраховував заборгованість з заробітної плати встановлену саме угодою сторін, умови якої позивач при укладенні не оспорила і погодилась з її розміром підписавши договір.

Наказ про звільнення позивача ОСОБА_1 було прийнято відповідачем 08.10.2014, і з того часу до розгляду судом даної справи трудова книжка ОСОБА_1 не була видана.

У п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 зазначено, що оскільки згідно зі ст. 235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Розмір середнього заробітку суд першої інстанції обчислив виходячи із даних довідки ТОВ «Козацькі землі ЛТД» про середню заробітну плату ОСОБА_1 за 2014 рік (т. 2 а.с. 36), а також відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним розрахунком.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, а не з розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом, як то помилково вважає позивач.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Згідно із довідкою ТОВ «Козацькі землі ЛТД» (т. 2 а.с. 36) розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 склав 26,95 гривень, доказів на спростування вказаного розміру заробітку скаржником не надано.

Кількість робочих днів за період з 8 жовтня 2014 р. по 31 жовтня 2014 року склала 18 днів, у листопаді 2014 р. - 20 днів, у грудні 2014 р. - 23 дні, у 2015 році - 250 днів, у 2016 році - 251 день, у 2017 році - 248 днів, у січні 2018 р. - 21 день, у лютому 2018 р. - 20 днів, у березні 2018 р. - 21 день, у квітні 2018 р. - 20 днів, у травні 2018 р. - 20 днів, у червні 2018 р. - 20 днів, у липні 2018 р. - 22 дні, у серпні 2018 р. - 22 дні, за період з 1 по 24 вересня 2018 р. - 16 днів, а всього - 992 дні.

Таким чином, розмір середнього заробітку за вказаний період затримки розрахунку (час не видачі трудової книжки) становить 26,95 грн. х 992 днів = 26 734,40 грн.

Що стосується заборгованості по заробітній сплаті, то слід зазначити, що за період роботи з 01.12.2010 по 08.04.2013 на користь ОСОБА_1 відповідно до інформації Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області з боку ТОВ «Козацькі землі ЛТД» було проведено лише такі виплати: у 2 кварталі 2012 р. - 2 000,00 грн.; у 3 кварталі 2012 р. - 4 500 грн., вказана інформація скаржником не спростована.

Виходячи зі змісту трудового договору від 01.12.2010, як зазначено, сторонами було погоджено розмір заробітної плати - 1 500 грн. на місяць (т. 1 а.с. 141-142).

У періоді з 01.12.2010 по 08.04.2013 ОСОБА_1 відпрацювала 28 місяців і 6 робочих днів (у квітні 2013 р.). Таким чином, розмір заробітної плати за умовами трудового договору яки підлягає виплаті ОСОБА_1 , складає 42 450 грн. (розрахунок: 1 500 грн. х 28 місяців + ((1 500 грн. + 1 500 грн.) / (20 робочих днів у лютому 2013 р. + 20 робочих днів у березні 2013 р.) х 6 робочих днів у квітні 2013 р.) = 42 450 грн.). Враховуючи часткову виплату позивачеві сум у 2 кварталі 2012 р. у розмірі 2000 грн. та у 3 кварталі 2012 р. - 4 500 грн., розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 35 950 грн. (42 450 грн. - 6 500 грн. = 35 950 грн.).

В матеріалах справи відсутні докази не використання ОСОБА_1 відпустки протягом всього періоду її роботи в ТОВ «Козацькі землі ЛТД». Крім того, довідкою ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 06.04.2015 № 18/08-29-17-05/33754312 про результати документальної позапланової перевірки ТОВ «Козацькі землі ЛТД» встановлено, що ОСОБА_1 було виплачено компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 850,66 грн. та вихідну допомогу при звільненні у сумі 660,00 грн. (т. 2 а.с. 73), таким чином вимоги, щодо стягнення заборгованості по компенсації за невикористану відпустку обґрунтовано залишені судом першої інстанції без задоволення.

Як передбачено статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керувався положеннями трудового законодавства, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості та інших обставин, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. № 4 та обґрунтовано, з врахуванням принципу розумності й справедливості, визначив її в сумі 5000 грн.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачці завдана моральна шкода у більшому ніж встановив суд розмірі. Окрім цього, сам факт частково задоволення позову та стягнення на користь позивачки з відповідача вказаних в рішенні коштів є вже відповідно вагомою сатисфакцією (компенсацією) завданої моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню частково.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оцінка доказів їх належність достовірність та допустимість в розумінні ст. 89, ст. 264, та 265 ЦПК України надається судом в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення по суті спору у їх сукупності і до ухвалення рішення жодний доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. А тому визнання судом доказів неналежними та недопустимими не може вирішуватись окремо до ухвалення рішення суду окремим процесуальним документом, як того вимагає позивач.

Суд першої інстанції доказам наданим відповідачем разом з всіма наданими доказами вірно дав належну оцінку.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 21 серпня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. М. Кримська

О. З. Поляков