РІШЕННЯ

іменем України

"02" грудня 2019 р. Справа № 145/943/18

Провадження № 2/145/56/2019

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частину об`єктів незавершеного будівництва, -

встановив:

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з прибудови літ. «а», готовністю 96%, мансарди літ. «М/А», житлового будинку літ. «А», загальною площею 129,9 кв.м., житловою площею 70,9 кв.м., ганку, тераси літ «а1», готовністю 62%, ганку, гаражу (літ. «Б»), літньої кухні (літ. «Б»), сараю (літ. «Б»), сараю літ «б», навісу літ. «б1», сараю літ. «В», погребу літ. «П/В», убиральні «Г», хвіртки №1, воріт №2, огорожі №3, вигрібної ями №4.

Позов обґрунтовує тим, що 30 серпня 1989 року між нею та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб.

28.09.2013 року шлюб між ними розірвано.

Під час перебування у шлюбі ними було розпочато будівництво даного житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами.

Як вбачається із технічного паспорта, до самочинно збудованих об`єктів відноситься прибудова «а» - 26,6 кв. м., та сарай «Б» - 115 кв. м.

Усі дозвільні документи на будівництво та на земельну ділянку під будинком оформлені на ім`я відповідача, однак легалізувати збудований спільний будинок він не бажає.

19.09.2017 року рішенням Тиврівського районного суду

Вінницької області визнано за нею право власності на 1/2

ідеальну частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з

яких було побудовано об`єкт незавершеного будівництва,

розташований у АДРЕСА_1 .

Після отримання вищевказаного рішення суду вона почала звертатись до уповноважених на органів з метою отримання інформації, чи можливо зареєструвати належну їй частку 1/2 будівельних матеріалів або ввести в експлуатацію житловий будинок без згоди відповідача.

Листом №01/01-26/10 від 01.03.2018 року відділ з питань державної реєстрації управління економіки Тиврівської районної державної адміністрації, вказано, що для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; 3) технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва.

Листом №32/01-14 від 12.03.2018 року, виданого відділом містобудування та архітектури Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області повідомлено, що стосовно прийняття в експлуатацію житлового будинку без дозволу та згоди ОСОБА_4 необхідно звернутись до Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області.

Листом №27-Г-72-2 від 02.03.2018 року, виданого Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, відмовлено їй у наданні роз`яснень стосовно введення в експлуатацію житлового будинку.

24.04.2018 року позивачем через представника за довіреністю

був надісланий лист до відповідача із проханням звернутись до органу

архітектурно-будівельного контролю з метою введення житлового

будинку в експлуатацію, однак даний лист був проігнорований.

Враховуючи те, що спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача; вона позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, тому звернення до суду із даним позовом є єдиним способом захисту її прав та інтересів позивачки, та в подальшому дозволить їй зареєструвати право власності на 1/2 частину об`єкту незавершеного будівництва.

Ухвалою Тиврівського районного суду від 05.06.2018 року дану заяву прийнято заяву до розгляду, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Тиврівського районного суду від 25.07.2018 року у справі призначена судова будівельно-технічна експертиза, яка проведена 06.09.2019 року.

Ухвалою Тиврівського районного суду від 22.10.2019 року підготовче провадження у справі закінчено, справу призначено до судового розгляду.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_4 просить в задоволенні позову відмовити, оскільки рішенням Тиврівського районного суду від 19.09.2017 року вже прийнято рішення про визнання права власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва (будівельні матеріали), який розташований по АДРЕСА_1 , шляхом визнання за позивачкою права власності на Ѕ ідеальну частку. Крім того, у даному рішенні вказано, що житловий будинок на момент побудови був збудований без відповідних на те документів, а тому вважається самочинним, що позивачем не оскаржено. За таких обстави, набути право власності на самочинно будівництво, в порядку ст. 331 ЦК України, не має можливості.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позов підтримав, просить його задоволити з підстав, викладених у заяві, а також зазначив, що п.9 Розділу V ЗУ « Про регулювання містобудівної діяльності» передбачений спрощений порядок введення в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, збудованих у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року, який був продовжений в 2015році згідно Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків…, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №79 від 24.04.2015 року. Вважає, що даний позов та позов, що вирішений рішенням суду від 19.09.2017 року, не є тотожними. На час ухвалення даного рішення у сторони позивача не було дозвільних документів, тому предметом розгляду тієї справи, були будівельні матеріали. Позовна давність позивачкою не пропущено.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнала, підтримавши обставини, викладені у відзиві на позову, зазначивши також, що, відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України, допоки будівництво незавершене це є будівельні матеріали. Крім того, до предмету позову входять самочинно збудовані будівлі, а право власності на них відповідно до п.6 постанови ВССУ №6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» не набувається.

Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Тиврівського районного суду від 19.09.2017 року встановлено, що 30.08.1989 року між сторонам укладено шлюб, який рішенням Тиврівського районного суду від 28.09.2013 року розірвано.

Під час перебування у шлюбі ними збудовано житловий будинок та господарські споруди в АДРЕСА_1 , який не завершений будівництвом, в експлуатацію не ведений (а.с. 26-29).

Будівництво проводилось на підставі дозволу виконкому Пилявської сільської ради № 46 від 16.03.1989 року та у відповідності з будівельним паспортом ( а.с.15-21). Самочинними у даному об`єкті є прибудова «а», площею 26,6 кв.м. та сарай «В», площею 11,5 кв.м., що стверджується технічним паспортом на вказане домоволодіння (а.с. 26-28).

Дані об`єкти розміщені на земельній ділянці, що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 10.08.2010 року (а.с. 24).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №041/18 від 06.09.2019 року даний житловий будинок відповідає вимогам нормативних документів в галузі будівництва. Категорія складності будинку ІІ, клас наслідків (відповідальності) ССІ.

На підставі проведеного дослідження, з урахуванням наданих

матеріалів, встановлено, що ступінь будівельної готовності кожного з

об`єктів домоволодіння, розташованого по

АДРЕСА_1 , становить:

Житловий будинок літ. «А» - 100%;

Мансарда літ. «М/А» - 100%;

Прибудова - незавершена будівництвом літ. «а» - 96%;

Тераса - незавершена будівництвом літ. «а1» - 62%;

Гараж, літня кухня, сарай літ. «Б» - 100%;

Сарай літ. «б» - 100%;

Навіс літ. «б1» - 100%;

Сарай літ. «В»- 100%;

Погріб літ. «П/В» - 100%;

Убиральня літ. «Г» - 100%;

Хвіртка № 1-100%;

Ворота№2-100%;

Огорожа№3-100%;

Вигрібна яма № 4 - 100%.

На підставі проведеного дослідження, з урахуванням наданих

матеріалів, встановлено, що у відповідності до будівельної готовності

кожного з елементів домоволодіння, розташованого по

АДРЕСА_1 , який підлягає/не

підлягає прийняттю в експлуатацію, відповідності об`єкту дослідження

вимогам нормативно-правових актів в галузі будівництва, правовим

статусом земельної ділянки (для будівництва і обслуговування житлового

будинку, господарських будівель і споруд), на якій розташовані дані

будівлі, приймаємо, що житловий будинок з господарськими будівлями та

спорудами, що розташовані по

АДРЕСА_1 придатний до безпечного використання за своїм

призначенням.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 07.09.2016 року, а також у постановах від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-338цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16).

18 березня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 299/1757/16-ц, провадження № 61-4809св18 (ЄДРСРУ № 80521623) підтвердив раніше сформовану позицію стосовно поділу майна подружжя, а саме поділу об`єкта незавершеного будівництва.

30 січня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 454/1678/16-ц, провадження № 61-13096св18 (ЄДРСРУ № 79805820) вказав, що у ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879, 881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Разом з тим, як роз`яснив ВССУ в п. 7 постанови №6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Слід також вказати, що позивачка не є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а відтак вимоги щодо визнання права власності на Ѕ частину прибудови «а», 26,6 кв.м. та сараю «В», 11,5 кв.м., задоволенню не підлягають.

Підстав стверджувати про пропуск позивачкою строку позовної давності на подання даного позову суду не наведено.

Оскільки, предмет та підстави даного позову відрізняються від підстав і предмету позову у справі № 145/630/16 - ц, в результаті розгляду якого ухвалено рішення Тиврівського районного суду від 19.09.2017 року підстав для закриття провадження у даній справі не вбачається.

Судові витрати позивачки складають 740,43 грн. судового збору (а.с.1) та 6864 грн. витрати за проведення експертизи судової будівельно-технічної експертизи №041/18 від 06.09.2019 року. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач як інвалід ІІ групи від сплати судового збору звільнений, відтак на нього не можуть бути покладені дані витрати.

Решта витрат позивачки відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позовних вимог позивачки згідно техпаспорту на вказане домоволодіння становить 153097 грн. Розмір вимог, що підлягають задоволенню, складають 113710,50 грн., відтак до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягають 5098,13 грн. судових витрат за проведення експертизи( 6864 грн. х 74,27 % (процент задоволених позовних вимог) (113710,50 х 100/153097) грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5-13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину незавершеного будівництва, що розташоване в АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку «А», загальною площею 108,4 кв.м., житловою 70,9 кв.м., ганку, тераси «а1», гаражу «Б», літньої кухні «Б», сараю «Б», сараю «б», навісу «б1», убиральні «Г», хвіртки №1, воріт №2, огорожі №3, вигрібної ями №4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 5098 (п`ять тисяч дев`яносто вісім) гривень 13 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі,тобто з 12 грудня 2019 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення суду буде подано протягом тридцяти днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя:Н. О. Кіосак