Постанова

Іменем України

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 301/937/16-ц

провадження № 61-32792св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,

Кузнєцов В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління Держгеокадастру в Іршавському районі Закарпатської області, товариство з обмеженою відповідальністю «Землемір», Осійська сільська рада Іршавського району Закарпатської області,

третя особа - приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу Рацин Віктор Федорович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2017 року у складі судді Пітерських М. О. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 червня 2017 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Куштана Б. П., Мацунича М. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління Держгеокадастру в Іршавському районі Закарпатської області, товариства з обмеженою відповідальністю «Землемір», Осійської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, третя особа - приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу Рацин Віктор Федорович, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсними та скасування правовстановлюючих документів на землю, договору купівлі-продажу нерухомого майна та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління Держгеокадастру в Іршавському районі Закарпатської області, товариства з обмеженою відповідальністю «Землемір» (далі - ТОВ «Землемір»), Осійської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, третя особа - приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу Рацин В. Ф., про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсними та скасування правовстановлюючих документів на землю, договору купівлі-продажу нерухомого майна та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий першому власнику ОСОБА_4 та державний акт на право власності на земельну ділянку виданий відповідачу ОСОБА_2 видані незаконно, тому відповідно і договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки є незаконним.

ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та просив зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільно захоплену земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства шляхом демонтажу огорожі та перенесення споруди для зберігання сіна.

Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2017 року позовну вимогу про зобов`язання ТОВ «Землемір» завершити розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства залишено без розгляду.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом демонтажу огорожі та перенесення споруди для зберігання сіна, усунути перешкоди в її приватизації, визнати недійсними та скасувати державні акти на право приватної власності на землю, договір купівлі-продажу нерухомого майна від 24 листопада 2005 року в частині продажу земельної ділянки, скасувати кадастровий номер земельної ділянки.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2017 року позов задоволено:

- визнано недійсним та скасовано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданий 26 червня 2001 року Осійською сільською радою Іршавського району ОСОБА_4 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2073 га, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 249;

- визнано недійсним та скасовано договір купівлі-продажу нерухомого майна, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 24 листопада 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Іршавського нотаріального округу Рацином В. Ф. 24 листопада 2005 року за реєстровим номером 229, в частині продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2073 га, яка належала на праві власності ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , що виданий 26 червня 2001 року Осійською сільською радою Іршавського району, кадастровий номер - НОМЕР_2 ;

- визнано недійсним та скасовано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 , виданий 28 листопада 2005 року Осійською сільською радою Іршавського району ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2160 га за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 257;

- скасовано державну реєстрацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2160 га за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 , що виданий 28 листопада 2005 року Осійською сільською радою Іршавського району, та присвоєний земельній ділянці кадастровий № НОМЕР_2 ;

- зобов`язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в АДРЕСА_2 , площею 0,0074 га та передати у користування ОСОБА_1 , шляхом демонтажу огорожі та споруди для зберігання сіна;

- зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в АДРЕСА_2 ; вирішено питання по розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 19 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2017 року залишено без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_4 , договір купівлі-продажу нерухомого майна, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 24 листопада 2005 року в частині продажу земельної ділянки, державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_2 , є незаконними, порушують законні права позивача; крім того, доведено, що ОСОБА_2 самовільно зайняв частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка передана у користування ОСОБА_1 та чинить йому перешкоди у користуванні даною земельною ділянкою.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та передати справу на новий судовий розгляд.

Зазначає, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що позивач не надав доказів факту самовільного захоплення відповідачем частини земельної ділянки. Посилається на те, що позивач обрав неправильний спосіб захисту свого права. Так, суди не звернули уваги на те, що позивач не є стороною договору купівлі-продажу земельної ділянки, який ОСОБА_1 просив визнати недійсним.

Короткий зміст вимог заперечень (відзиву) на касаційну скаргу

У лютому 2018 року до Верховного Суду надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких ОСОБА_1 просив касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, оскільки вони є законними та обгрунтованими.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року справу № 301/937/16-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку площею 0,2160 га, що розташована на АДРЕСА_1 , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 , який видано 28 листопада 2005 року.

Указану земельну ділянку ОСОБА_2 набув у власність на підставі договору купівлі-продажу від 24 листопада 2005 року, що посвідчений приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Рацином В. Ф. за реєстровим номером № 229.

У вказаному договорі купівлі-продажу від 24 листопада 2005 року зазначено, що крім житлового будинку предметом продажу є земельна ділянка площею 0,2073 га для будівництва та обслуговування будинку, кадастровий номер - НОМЕР_2 , яка належить продавцю ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого Осійською сільською радою 26 червня 2001 року на підставі рішення № 3 сесії № 8 скликання Осійської сільської ради Іршавського району від 22 грудня 1995 року.

Установлено, що на 3-й сесії 8 скликання Осійської сільської ради від 22 грудня 1995 року не розглядалося питання про виділення у власність ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_3 та не приймалося відповідного рішення. Спірний державний акт підписаний головою Осійської сільської ради ОСОБА_5 , у той час, як у 2001 році головою сільської ради був ОСОБА_6 , а ОСОБА_5 став головою сільської ради лише 19 лютого 2004 року.

Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 15 березня 2016 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 366 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі статті 49 КК України, а кримінальне провадження № 0301/388/16-к щодо нього закрите.

Згідно вказаної ухвали, ОСОБА_5 пред`явлено підозру в тому, що в лютому 2004 року, будучи головою Осійської сільради, склав та видав на ім`я ОСОБА_4 завідомо неправдивий документ, а саме: державний акт серії НОМЕР_1 на право приватної власності на землю від 26 червня 2001 року, площею 0,2073 га, для будівництва та обслуговування будинку. Указаний державний акт виданий на підставі рішення 3-ї сесії 8 скликання Осійської сільської ради Іршавського району від 22 грудня 1995 року, яким питання про передачу ОСОБА_4 земельної ділянки у власність не вирішувалося.

Таким чином, державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , що виданий Осійською сільською радою 26 червня 2001 року ОСОБА_4 , є підробленим.

Вказана обставина підтверджується Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 15 березня 2016 року, тому відповідно до вимог статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягає доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 уповноваженим органом передано у користування земельну ділянку для будівництва площею 0,07 га, шириною 18 м, а не 21,70 як зазначено в державному акті. Доказів додаткового виділення земельної ділянки до площі 0.2073 га суду не надано.

На підставі підробленого державного акту, укладено договір купівлі-продажу від 24 листопада 2005 року, яким ОСОБА_2 набув у власність земельну ділянку площею 0.2073 га за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу від 24 листопада 2005 року на ім`я відповідача ОСОБА_2 виготовлено Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 , який видано 28 листопада 2005 року. При цьому, замість площі 0,2073 га, що зазначена у вказаному договорі, в державному акті вказано площу земельної ділянки - 0, 2160 га.

Як при виготовленні державного акта НОМЕР_1 від 26 червня 2001 року, так і при виготовленні державного акта НОМЕР_3 від 28 листопада 2005 року, технічна документація щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі не виготовлялася, уповноваженим органом не затверджувалася, межі земельної ділянки з суміжними землевласниками чи землекористувачами, у тому числі, позивачем ОСОБА_1 , не погоджувалися, що підтверджується листом Управління Держземагенства в Іршавському районі від 19 вересня 2014 року №01-17/1191.

Форма державного акта від 26 червня 2001 року НОМЕР_1 та порядок його видачі суперечать вимогам Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему № 43 від 04 травня 1999 року (в редакції від 29 грудня 2003 року).

Установлено, що колишній власник земельної ділянки (за адресою АДРЕСА_1 ) ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його єдиним спадкоємцем першої черги є його мати - ОСОБА_3 відповідач по справі. Оскільки ОСОБА_4 на день смерті ніякого майна не мав, у нотаріальну контору за оформленням спадщини спадкоємець не зверталася.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням зборів уповноважених колгоспу «Перше травня» смт. Ільниця від 19 червня 1989 року позивачу ОСОБА_1 виділено 0,07 га землі в АДРЕСА_3 між земельною ділянкою ОСОБА_4 та вільною земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку. Рішенням виконавчого комітету Осійської сільської Ради народних депутатів від 27 вересня 1989 року № 24 затверджено вказане рішення зборів уповноважених колгоспників. Рішенням виконавчого комітету Іршавської районної Ради народних депутатів від 13 грудня 1989 року № 253 ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_3 . У січні 1990 року позивачу видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника за реєстраційним № 20, площею 0,07 га.

Відповідно до записів в погосподарській книзі села № 25 за 2011-2015 роки, за адресою АДРЕСА_2 рахується 0,26 га землі: 0,07 га для будівництва та обслуговування будинку та 0.19 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням 30 сесії 5 скликання Осійської сільської ради від 25 травня 2010 року, ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування земельної ділянки в АДРЕСА_2 , площею 0,07 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,20 га, площею 0.10 га в урочищі «Папучарня» с. Осій.

Рішенням 11-ї сесії 6 скликання Осійської сільської ради № 138 від 28 грудня 2011 року, внесено зміни у рішення Осійської сільської ради від 25 травня 2010 року та ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування земельної ділянки, площею 0,07 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1037 га, що розташовані в АДРЕСА_2 , та для ведення особистого селянського господарства площею 0.2175 га в урочищі «Папучарня».

У 2010 році ОСОБА_1 звернувся до землевпорядної організації ТОВ «Землемір» із заявою про виготовлення технічної документації на земельні ділянки.

Під час проведення землевпорядних робіт, земельною комісією Осійської сільської ради була узгоджена межова лінія між земельними ділянками суміжних землекористувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що складений відповідний акт комісії від 22 вересня 2011 року та акт прийому передачі межових знаків на зберігання від 22 вересня 2011 року. Вказані акти засвідчені підписами суміжних землекористувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Указаний акт затверджений рішенням Осійської сільради від 21 червня 2012 року про затвердження акту земельної комісії від 22 листопада 2011 року про встановлення межових ліній між сусідами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Установлено, що після погодження меж та їх затвердження сільською радою, відповідач ОСОБА_2 порушив межову лінію в бік суміжного землекористувача ОСОБА_1 на 0,60 м, поставивши огорожу на земельній ділянці ОСОБА_1 .

Порушення землекористування з боку ОСОБА_2 неодноразово було предметом розгляду земельних комісій Осійської сільради, що підтверджується відповідними листами сільського голови від 26 січня 2012 року та від 11 травня 2012 року.

У зв`язку з наявністю межового спору між суміжними землекористувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 25 червня 2012 року Осійська сільська рада направила до ТОВ «Землемір» лист про необхідність зупинення процесу виготовлення технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_1 до вирішення межового спору.

При розгляді земельною комісією протягом 2012-2016 років скарг позивача про порушення межі між сусідами, Осійською сільською радою встановлено порушення меж земельної ділянки ОСОБА_1 суміжним землевласником ОСОБА_2

Актом комісії від 02 вересня 2014 року засвідчено факт захоплення ОСОБА_2 частини земельної ділянки ОСОБА_1 та складено відповідну схему.

11 березня 2015 року Осійською сільською радою ОСОБА_2 попереджений про те, що він розпочав будівництво на спірній земельній ділянці сховища, однак ОСОБА_2 побудував на спірній земельній ділянці сховище для сіна, викопав яму для відходів та поставив металеву огорожу.

Висновком судової інженерно-технічної експертизи № 1 від 12 січня 2017 року доведено, що відповідачем ОСОБА_2 порушено межі суміжної земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , та самовільно захоплено шляхом встановлення огорожі частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що передана у користування ОСОБА_1 площею 0,0074 га (від 0.79 м на заході до 1,77 м на сході).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною третьою статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Така правова позиція була висловлена Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 26 вересня 2012 року у справі № 6-103цс12 та у постанові від 04 червня 2014 року у справі № 6-46цс14.

Відповідно до частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно із статтею 152 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 212 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про визнання недійсними державних актів, договору купівлі-продажу нерухомого майна та скасування державної реєстрації земельної ділянки і зобов`язання ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки та не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, оскількиналежними та допустимими доказами доведено порушення права ОСОБА_1 на володіння та користування земельною ділянкою, а також права на її приватизацію.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що позивач не надав доказів факту самовільного захоплення відповідачем частини земельної ділянки, крім того, позивач не є стороною договору купівлі-продажу земельної ділянки, який ОСОБА_1 просив визнати недійсним.

Слід зазначити, що судами попередніх інстанцій установлено, що правовстановлюючі документи видані ОСОБА_4 і ОСОБА_2 та договір купівлі-продажу земельної ділянки, видані/укладені на підставі підроблених документів.

Крім того, рішення про передачу у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_2 земельної ділянки сільською радою не приймалося, технічна документація щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі у встановленому порядку не виготовлялася та уповноваженим органом не затверджувалася, межі земельної ділянки із суміжними землевласниками чи землекористувачами, у тому числі, позивачем не погоджувалися, що порушує законні права ОСОБА_1 на володіння та користування переданою йому у власність земельною ділянкою, а також права на приватизацію земельної ділянки, які підлягають захисту.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов