Справа № 149/837/19
Провадження № 22-ц/801/1719/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 рокуСправа № 149/837/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Марчук В. С., Сала Т. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 05 червня 2019 року у м. Хмільнику суддею цього суду Гончарук-Аліфановою О. Ю., зі складанням його повного тексту 06 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, стягуваних з нього за рішеннями Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 червня 2017 року та від 05 лютого 2019 року, мотивуючи його тим, що у зв`язку зі зміною майнового стану він не здатний сплачувати аліменти у розмірі, визначеному цими рішеннями, оскільки сукупний розмір стягнень складає 100 % його заробітної плати, що суперечить положенням ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Пославшись на викладене та на положення ст. 192 СК України, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей до ј його заробітку, на користь ОСОБА_3 на її утримання та на утримання дитини по 1/8 його заробітку.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 червня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, зменшено розмір аліментів, присуджених рішеннями Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 червня 2017 року та від 05 лютого 2019 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/8 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку (доходу), починаючи із з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, пославшись на його незаконність і необґрунтованість, невірне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Статтею 80 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України).

В ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (а. с. 8, 9) ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_2 матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 грудня 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Хмільнику реєстраційної служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 262 (а. с. 7).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 26 червня 2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі Ѕ частки від його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 01 червня 2017 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а. с. 10).

Вказане рішення звернуто до примусового виконання (а. с. 11-13).

07 червня 2018 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а. с. 14).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 27 грудня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 15).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 05 лютого 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 29 грудня 2018 року і до досягнення дочкою повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дружини у розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку (доходу), починаючи із 29 грудня 2018 року і до досягнення дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку (а. с. 16).

Вказане рішення звернуто до примусового виконання (а. с. 18, 19).

Згідно з довідками про доходи заробіток ОСОБА_1 за 2018 рік склав 130 563 грн 46 коп., з якого сплачено 64586, 63 грн аліментів (а. с. 17), за січень - травень 2019 року - 68 690 грн. 21 коп., з яких 32396,13 грн відраховано на сплату аліментів (а. с. 78).

12 квітня 2019 року ОСОБА_3 подала до суду першої інстанції заяву про те, що позовні вимоги, заявлені до неї, визнає (а. с. 39).

Встановивши вказані обставини, керуючись наведеними нормами матеріального права, з урахуванням визнання позовних вимог ОСОБА_3 , врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, зокрема, погіршення матеріального становища платника аліментів, а саме стягнення з нього аліментів на трьох дітей та на дружину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на їх дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) і на користь ОСОБА_3 аліментів на неї та на їх дочку по 1/8 частки з усіх видів його заробітку (доходу).

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що стягнення з нього аліментів по двом рішенням суду у вказаному розмірі суперечить положенням ст. 128 КЗпП України та ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

При розгляді справ щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину, визначення розміру аліментів та їх зміну суд керується положеннями Сімейного кодексу України, зокрема Глави 15, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини працівників та не містить положень щодо максимально допустимого розміру аліментних зобов`язань, а Законом України «Про виконавче провадження» визначено сукупність дій, спрямованих на примусове виконання прийнятих судом рішень, та не встановлено максимального чи мінімального розміру аліментів, які можуть бути стягнуті за такими рішеннями.

Крім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про помилкове застосування судом першої інстанції висновків, викладених у постанові Верховного суду від 05 листопада 2018 року у справі № 522/19526/16-ц у зв`язку з їх необов`язковістю, оскільки відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для застосування.

За таких обставин, апелянтом не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього будь-яких інших обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 червня 2019 року розмірі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 червня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : В. С. Марчук

Т. Б. Сало

Текст постанови виготовлено 22 серпня 2019 року.