Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 522/15777/16-ц

провадження № 61-6512св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 лютого 2017 року у складі судді Домусчі Л. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2017 року у складі колегії суддів: Плавич Н. Д., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 600 000 дол. США зі сплатою 11,3 % річних з кінцевим терміном повернення 27 листопада 2021 року.

Між банком та позичальником 24 лютого 2009 року укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено строки сплати процентів та викладено графік погашення кредиту в новій редакції.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 27 листопада 2006 року укладено договір поруки.

Позичальник належним чином не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 18 серпня 2016 року утворилася заборгованість перед банком у розмірі 584 116,36 дол. США та пеня у розмірі 3 359 694,85 грн.

На підставі викладеного ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказану суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 584 116,36 дол. США та пеню у розмірі 3 359 694,85 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 08 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком пропущений строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, що є підставою для відмови у позові як в частині стягнення основного боргу та процентів, так і додаткових вимог у вигляді процентів та пені.

Позивач не пред`явив до ОСОБА_2 як до поручителя вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, тому порука припинилася.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що відповідач здійснив останній платіж, повністю припинивши обслуговувати свої кредитні зобов`язання, 27 квітня 2012 року. Банк звернувся в суд з позовом 26 серпня 2016 року, тобто більш ніж через чотири роки після припинення виконання зобов`язань позичальником.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки кредит надано до 27 листопада 2021 року, а зобов`язання позичальника по поверненню кредиту та сплаті нарахованих на неповернуту суму кредиту процентів визначено періодичними платежами (щомісячно).

Позивач не змінював умов кредитного договору в частині строку користування позичальником кредитними коштами, вимоги про дострокове повернення кредиту позичальнику та поручителю не надсилав.

У разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до позичальника у серпні 2016 року, слід дійти висновку що позовні вимоги про дострокове стягнення простроченої кредитної заборгованості, яка виникла із зобов`язань по сплаті кредиту та процентів з серпня 2013 року, є такими, що пред`явлені до суду в межах строку позовної давності, а щодо суми заборгованості, яка до дати звернення до суду не була простроченою (216 705 дол. США) станом на дату звернення до суду, позовна давність взагалі не почала свій перебіг.

У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Суди дійшли помилкового висновку про припинення поруки до всієї суми кредиту та застосування позовної давності в частині вимог до позичальника.

Доводи інших учасників справи

У грудні 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Глазов О. О., подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є законними та справедливими, оскільки банк пропустив строк позовної давності в частині вимог до позичальника, а порука припинилася відповідно до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України.

Позичальник припинив виконувати свої кредитні зобов`язання з 27 квітня 2012 року, а банк до суду звернувся лише через чотири роки після вказаної дати, отже позивач не має права вимагати повернення кредиту відповідно до вимог чинного законодавства, умов кредитного договору та договору поруки.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 липня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 27 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк»,та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 600 000 дол. США зі сплатою 11,3 % річних з кінцевим терміном повернення 27 листопада 2021 року.

Умовами кредитного договору передбачено повернення кредиту черговими платежами.

Відповідно до пункту 1.2.2 кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору.

Згідно з пунктом 2.1 кредитного договору у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором банком приймається: застава нерухомості, а саме: будинку та земельної ділянки площею 0,0567 га на АДРЕСА_1 ; порука фізичної особи ОСОБА_2 ; порука юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Раф-Плюс».

Відповідно до пункту 11.1 кредитного договору відповідно до статей 525, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у пунктах 2.3, 4.9., 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку, чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Пунктом 11.2 кредитного договору передбачено, що зазначене у пункті 11.1 цього договору повідомлення (вимога) банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур`єром на адресу позичальника, що вказана у розділі 12 кредитного договору.

Між банком та позичальником 24 лютого 2009 року укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено строки сплати процентів та викладено графік погашення кредиту в новій редакції.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 27 листопада 2006 року укладено договір поруки.

У пункті 1.2 договору поруки зазначено, що поручителю добре відомі усі умови кредитного договору, зокрема сума кредиту - 600 000 дол. США, термін виконання основного зобов`язання - 27 листопада 2021 року, та інші умови основного договору.

Згідно з пунктом 1.3 кредитного договору поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Суди встановили, що позичальник здійснив останній платіж за кредитним договором 27 квітня 2012 року.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, внаслідок неналежного виконання позичальником умови кредитного договору, станом на 18 серпня 2016 року утворилася заборгованість перед банком у розмірі 584 116,36 дол. США та пеня у розмірі 3 359 694,85 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційного суду не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме заборгованості за кредитом, відсотками та пенею.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору - 27 листопада 2021 року, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких позичальник сплатив 27 квітня 2012 року.

Таким чином, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місячними платежами.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 цього Кодексу).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що згідно з пунктом 1.2.2 кредитного договору сплата позичальником заборгованості за кредитом здійснюється в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, який є невід`ємною частиною цього договору.

Додатковою угодою від 24 лютого 2009 року № 1 змінено строки сплати процентів за кредитним договором та викладено графік погашення кредиту в новій редакції.

Відтак, у межах строку кредитування до 27 листопада 2021 року позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами згідно з погодженим сторонами графіком, зокрема відповідно до додаткової угоди від 24 лютого 2009 року № 1.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів щомісячними платежами впродовж строку кредитування, то перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Однак строк закінчення дії договору визначено у пункті 1.2.1 кредитного договору і становить до 27 листопада 2021 року. Такий же термін повернення кредиту визначено і в графіку погашення кредиту, який є додатком до кредитного договору.

Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту несплати чергового платежу, як це встановив місцевий суд, за висновком якого погодився суд апеляційної інстанції.

Крім того, суди дійшли помилкового висновку, що порушення умов кредитного договору (несплата чергового платежу) є підставою для дострокового повернення коштів у повному розмірі, оскільки умовами цього договору не передбачено зміни строку виконання основного зобов`язання у разі несплати боржником чергового платежу.

Умовами кредитного договору, зокрема 11 розділом цього договору, передбачено право, а не обов`язок банку направити позичальнику вимогу про дострокове повернення коштів.

Так, зі змісту пункту 11.1 кредитного договору вбачається, що банк має право змінити строк виконання основного зобов`язання (направити позичальнику вимогу про дострокове повернення коштів) у разі настання обставин, визначених у пунктами 2.3, 4.9., 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору.

Судами встановлено, що позивач не направляв відповідачам жодних вимог щодо сплати коштів за кредитним договором, зокрема і щодо повернення кредиту у повному розмірі, тобто не змінював строк виконання основного зобов`язання відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України.

Отже, суди дійшли помилкового висновку, що з моменту несплати чергового платежу почав відлік строк позовної давності щодо сплати кредиту у повному розмірі.

У матеріалах справи відсутні докази, що кредитор реалізував своє право, передбачене статтею 1050 ЦК України, і змінив строк виконання основного зобов`язання, надіславши вимогу про дострокове повернення кредиту.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент звернення з позовом) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у вказаній редакції строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу (в редакції, чинній на момент звернення з позовом) шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

Разом з тим, відсутні правові підстави вважати, що порука припинилася щодо платежів, строк виконання яких не настав та платежів, щодо яких банк у межах шестимісячного строку звернувся до суду з цим позовом.

У справі, яка переглядається, суди не врахували, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), з кінцевим терміном повернення усієї суми кредиту до 27 листопада 2021 року, а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором, тому дійшли помилкового висновку, що порука припинилася повністю.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Проте суди на вказану вище вимогу процесуального права та обставини справи уваги не звернули, не встановили строк позовної давності по кожному з чергових платежів та дію (припинення) поруки щодо кожного з платежів згідно з графіком окремо та в цілому не встановили строк дії поруки за цим договором.

Отже, судам під час нового розгляду справи необхідно врахувати вказані вище норми права та вирішити заявлений між сторонами спір відповідно до вимог закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого суду відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська