КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Галаган В.І.
Номер провадження № 22-ц/824/9985/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», подану представником Гімарі Ренатом Ахмедовичем на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки і просило звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 27 лютого 2018 року № 1355, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , а саме на нерухоме майно - трикімнатну квартиру загальною площею 65,30 кв. м., житловою площею - 39,80 кв. м., зі всіма невід`ємними її приналежностями, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності позичальнику; встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - трикімнатної квартири загальною площею 65,30 кв. м., житловою площею - 39,80 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві в порядку ст.. 38 ЗУ «Про іпотеку» за ціною, яку буде визначено на підставі звіту суб`єкта оціночної діяльності про оцінку нерухомого майна; за рахунок коштів, отриманих від реалізації у встановленому порядку предмета іпотеки задовольнити вимогу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в розмірі 67 348,02 доларів США; стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», суму сплаченого судового збору в розмірі 1 762,00 грн.

Свої вимоги мотивувало тим, що 27 лютого 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 1325, який було змінено Додатковим договором № 1 від 23 березня 2009 року, Додатковим договором № 2 від 22 лютого 2012 року та Додатковим договором № 3 від 19 червня 2015 року. Таким чином, за умовами Кредитного договору, з подальшими змінами до нього позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 120 000,00 доларів США терміном на 15 років, з датою остаточного погашення кредиту не пізніше 27 лютого 2023 року під 15,5% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором між позивачем АТ «Ощадбанк» та відповідачем ОСОБА_1 27 лютого 2008 року укладено Іпотечний договір № 1355, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Також позивач посилається на те, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року з відповідача ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість станом на 21 квітня 2017 року за Кредитним договором у розмірі 70 382,14 доларів США. 22 січня 2018 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві на виконання вказаного рішення суду винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Однак, станом на 16 жовтня 2018 року сума заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 67 348,02 доларів США, зокрема: 37768,00 доларів США (еквівалент 1 054 814,99 грн.) - загальна сума заборгованості по кредиту (основний борг); 23 528,23 доларів США (еквівалент 657 100,31 грн.) - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (по основному боргу); 2 502,46 доларів США (еквівалент 69 889,12 грн.) - загальна сума заборгованості прострочених відсотків; 2 090,58 доларів США (еквівалент 58 386,07 грн.) - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу та відсотків; 1 457,89 доларів США (еквівалент 40 716,19 грн.) - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по кредиту та процентам.

З врахуванням тих обставин, що заборгованість за Кредитним договором не погашена, позивач вважав, що має право у судовому порядку задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, вказуючи на те, що рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором не перешкоджає реалізації такого права позивача, що підтверджено правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 24.09.2013 року по справі № 6-73цс13.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник ПАТ «Державний ощадний банк України» - Гімарі Р.А. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає рішення незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував всі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а тому просив скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Касьяненко Д.Л. надіслав відзив на апеляційну скаргу в якому категорично не погоджується із апеляційною скаргою позивача, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що не спростовує висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 травня 2019 року вважає законним, обґрунтованим та таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та внаслідок повного та всебічного дослідження судом першої інстанції обставин, які мають значення для вирішення справи.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта АТ «Ощадний банк» адвокат Щербак Н.В. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити, оскільки висновки, які викладені в мотивувальній частині оскаржуваного по даній справі рішення вважає необґрунтованими. Так, зокрема, вважає, що висновок місцевого суду про необґрунтованість розміру заборгованості спростовується наявними в матеріалах справи розрахунком, який був зроблений з врахуванням вимог закону та правових позицій? викладених в постановах Верховного Суду. Безпідставними вважає посилання суду на відсутність відомостей про стан виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва, оскільки в позовній заяві зазначено, що вказане рішення суду виконано лише частково в сумі 4163 доларів США, які були Банком спрямовані на погашення відсотків за користування кредитом, в іншій частині розмір заборгованості за кредитним договором відповідає сумі, що вже була підтверджена рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року між цими ж сторонами та не підлягає повторному доведенню.

Представник відповідача у справі ОСОБА_1, адвокат Клименко А.О. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити скаргу без задоволення. При цьому посилається на те, що позивач у справі маючи виконавчий лист про стягнення з відповідача у справі заборгованості за кредитним договором має можливість виконати його і порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження», а крім того, маючи за договором іпотеки право на продаж предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцю, згідно до іпотечного застереження, може реалізувати вказане право і без судового рішення. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 27 лютого 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 1325, який було змінено Додатковим договором № 1 від 23 березня 2009 року, Додатковим договором № 2 від 22 лютого 2012 року та Додатковим договором № 3 від 19 червня 2015 року. За умовами вказаного Кредитного договору з подальшими змінами до нього Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 120 000,00 доларів США терміном на 15 років, з датою остаточного погашення кредиту не пізніше 27 лютого 2023 року під 15,5% річних ( а.с.61,62 т.1)

Згідно п. 1.5 Кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно до 25 числа платіжного місяця проводити погашення Кредиту згідно наступного графіку - рівними частинами в сумі 1 000 доларів США та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за Кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в Банку, починаючи з лютого 2008 року на відповідні рахунки позичальника, відкриті у відділенні Банку, вказане в реквізитах цього Договору.

Відповідно до п. 4.3 Кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит в сумі, що визначена цим Договором, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим Договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому Договору сплатити штрафні санкції у строки та на умовах, що визначені цим Договором. У разі порушення умов цього Договору та/або договору іпотеки достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій відповідно до чинного законодавства України. Сторони домовились, що розмір збитків визначатиметься Банком самостійно, на що позичальник цим надає згоду.

27 лютого 2008 року на забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 1325 між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір № 1355, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ромасенко Н.Ф., та зареєстрований в реєстрі за № 330 (а.с.57-60 т.1).

Згідно до п.1.1 та п.1.2 вказаного Договору з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №1325 від 27 лютого 2008 року відповідач у справі ОСОБА_1 передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.57 т.1).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача щодо звернення стягнення на належний відповідачу предмет іпотеки, а саме: на нерухоме майно трикімнатну квартиру загальною площею 65,30 кв.м., житловою площею 39,80 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 1325 від 27 лютого 2008 року у розмірі 67 348,02 доларів США, - оскільки наявні матеріали справи містять суперечливі дані щодо суми наявної кредитної заборгованості та щодо зміни порядку, умов і строку дії Кредитного договору, а також у зв`язку з тим, що розрахунки по заборгованості за кредитним договором, наданні позивачем є суперечливими.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року у справі №754/7675/17 позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» заборгованість за Кредитним договором №1325 від 27 лютого 2008 року на загальну суму 70 382,14 доларів США з яких: загальна сума заборгованості по кредиту (по основному боргу) - 50 602,86 доларів США; загальна сума прострочених чергових платежів по кредиту (по основному боргу) - 10 694,23 доларів США; загальна сума прострочених нарахованих процентів - 6144,85 доларів США; загальна сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом із 1 по 20 квітня 2017 року - 520,61 доларів США; загальна сума пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом із 26 червня 2015 року по 20 квітня 2017 року - 818,01 доларів США; загальна сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу по кредиту з 28 грудня 2015 року по 20 квітня 2017 року - 1272,57 доларів США; загальна сума трьох процентів річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу з 26 січня 2016 року по 20 квітня 2017 року - 208,31 доларів США; загальна сума трьох процентів річних від прострочених сум заборгованості по процентам з 26 січня 2016 року по 20 квітня 2017 року - 120,70 доларів США та витрати по сплаті судового збору в сумі 28 454 гривні 00 копійок.

Зазначене судове рішення сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили.

Крім того, із тексту позовної заяви та пояснень представник позивача вбачається, що з метою примусового виконання вказаного рішення суду представником АТ «Ощадбанк» був отриманий виконавчий лист, який пред`явлений до примусового виконання.

Подаючи позов у вказаній справі, позивач до позовної заяви надав розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_1 по кредитному договору №1325 від 27 лютого 2008 року станом на 16 жовтня 2018 року згідно до якого сума заборгованості за тілом кредиту становить 61297, 09 доларів США (37768,86 + 23528, 23) тобто така ж як і визначена в рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року.

Заборгованість за відсотками позивачем зазначено 2502,46 доларів США з врахуванням погашення відповідачем 4163 доларів США після постановлення рішення Деснянського районного суду м. Києва. Однак, із розрахунку вбачається, що позивачем здійснено нарахування відсотків за користування кредитом в листопаді 2017 року в сумі 780, 90 доларів США та грудні 2017 року в сумі 806,94 доларів США, тобто після вказаного вище рішення суду, що на думку колегії суддів є незаконним.

Також обґрунтовано на думку колегії суддів позивачем здійснено розрахунок 3 відсотків річних у зв`язку з несвоєчасним виконання позичальником свого обов`язку по поверненню кредиту та сплати коштів за користування кредитом за період з 20 квітня 2017 року по 16 жовтня 2018 року в частині тіла кредиту, та за період з 20 квітня 2017 року по 31 жовтня 2017 року по сплаті відсотків.

Таким чином колегія суддів вважає, висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав надання позивачем суперечливих даних щодо суми наявної кредитної заборгованості та щодо зміни порядку, умов і строку дії кредитного договору є помилковими.

Разом з тим висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є правильним, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У статті 12 Закону України "Про іпотеку" вказано, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України "Про іпотеку").

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з пунктом 3.1.1 та 5.2 договору іпотеки у разі порушення основного зобов`язання в строк, встановлений кредитним договором іпотекодержатель набуває право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмету іпотеки в межах його вартості переважно перед іншими кредиторами.

У пункті 5.5 договору іпотеки зазначено, що звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, або виконавчим написом нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання.

При зверненні стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса реалізація предмета іпотеки провадиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У пункті 6.4.2 договору іпотеки від 27 лютого 2008 року сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодеражателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві з дотриманням умов, визначених у Законі України «Про іпотеку».

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України "Про іпотеку", можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112 цс 19.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною другою ст. 376 ЦПК України визначено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Разом з тим, не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, визначаючи підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, ухваливши разом з тим, правильне по суті щодо нього рішення про відмову у задоволенні позову.

Тому мотивувальну частину рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року в частині відмови Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» у задоволенні позовних вимог необхідно змінити з урахуванням висновків, сформульованих у цій постанові.

З огляду на вищенаведене апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. 367, 374? 376, 381 - 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» подану представником Гімарі Ренатом Ахмедовичем задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року змінити у мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 серпня 2019 року .

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв