РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/373/19

провадження у справі № 2/0285/1090/19

17 грудня 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі головуючої судді Заполовської Т.Г.

за секретаря судового засідання Матвіюк Т.М.,

за участі представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоград-Волинський

за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, визнати незаконним і скасувати наказ № 8 від 18.12.2018 року про його звільнення за ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Також просив поновити його на посаді водія-експедитора ФОП ОСОБА_4 з 19.12.2018 року та звільнити за ч.3 ст. 38 КЗпП України у день поновлення на роботі та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначає, що у період з 04.01.2018 року по 31.05.2018 року він перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 та працював на посаді водія-експедитора. Звільнився за власним бажанням та роботодавцем було нараховано заробітну плату у розмірі 16 212,78 грн., яка не була виплачена. 12.06.2018 року позивача знову було прийнято на роботу до відповідача на таку ж посаду, однак остання не виплатила заборгованість по заробітній платі за минулий час. В період з 18.12.2018 року по 22.12.2018 року позивач перебував на лікуванні, про що повідомив працедавця, однак 26.12.2018 року отримав трудову книжку із записом про його звільнення 18.12.2018 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Вважає такі дії відповідача незаконними. З метою захисту своїх прав змушений звернутись до суду.

05.06.2019 року по справі ухвалене заочне рішення, яким повністю задоволені позовні вимоги ОСОБА_3

30.07.2019 року надійшла заява ФОП ОСОБА_4 , яка просила поновити строки для подання заяви про скасування заочного рішення та скасувати його.

Ухвалою суду від 12.08.2019 року заява ФОП ОСОБА_4 задоволена, заочне рішення від 05.06.2019 року скасоване та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 04.09.2019 року, сторонам надано строк для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення.

29.08.2019 року до суду надійшов відзив, поданий представником відповідача адвокатом Томашевською О.А., в якому відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свою позицію мотивувала тим, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем відсутня. Наказ про звільнення є законним, оскільки 29.10.2018 року йому була оголошена догана, а 17.12.2018 року ОСОБА_3 повторно грубо порушив умови трудового договору, тому останній обґрунтовано звільнений за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Наданий позивачем листок непрацездатності є способом останнього уникнути відповідальності за порушення трудового договору.

04.09.2019 року до суду надійшла відповідь на позовну заяву. Позивач зазначає, що заробітна плата була йому нарахована, податки на неї сплачені, однак сам він коштів не отримав. Про догану від 29.10.2018 року він дізнався, прочитавши відзив. Тоді ж 04.09.2019 року подав заяву про збільшення позовних вимог: поряд з попередніми вимогами просив визнати незаконним та скасувати наказ № б/н від 29.12.2018 року про оголошення догани ОСОБА_3 та стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.

Судове засідання 04.09.2019 року відкладене за клопотанням представника відповідача адвоката Томашевської О.А. з метою надати можливість підготувати відзив на збільшені позовні вимоги.

08.10.2019 року представником відповідача подано заяву про відвід головуючій судді Заполовській Т.Г., який суддею визнаний безпідставним, провадження по справі зупинено до вирішення відводу суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Ухвалою суду від 10.10.2019 року у задоволенні відводу головуючій судді Заполовській Т.Г. відмовлено, провадження по справі поновлено, призначено до судового розгляду 07.11.2019 року.

07.11.2019 року надійшло клопотання представника відповідача адвоката Томашевської О.А. про відкладення розгляду справи, оскільки технічно не зможе прибути в судове засідання та забезпечити явку свідків.

У судове засідання 28.11.2019 року надійшло клопотання відповідача ФОП ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи, оскільки вона особисто бажає прийняти участь у судовому засіданні, однак не має можливості з`явитись за станом здоров`я, про що долучила довідку з медичного закладу.

17.12.2019 року надійшло клопотання представника відповідача адвоката Томашевської О.А. про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в інших судових процесах.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача та продовжено розгляд справи.

В судовому засіданні 17.12.2019 року представники позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити повністю з підстав, зазначених у збільшеній позовній заяві.

Головуючою суддею оголошено стислий зміст заперечень відповідача, викладених у відзиві. Відзиву на збільшені позовні вимоги з 04.09.2019 року по день ухвалення рішення до суду не надійшло.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до копії трудової книжки позивач ОСОБА_3 працював на посаді водія-експедитора транспортного засобу у ФОП ОСОБА_4 у період з 04.01.2018 року до 31.05.2018 року та був звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Повторно позивач був прийнятий на роботу 12.06.2018 року і звільнений 18.12.2018 року наказом № 8 від 18.12.2018 року згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6).

Також згідно копії листка непрацездатності ОСОБА_3 був звільнений від роботи з 18.12.2018 року до 22.12.2018 року з причини загального захворювання (а.с. 8).

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

До відзиву відповідачем долучено копію наказу № б/н від 29.10.2018 року про оголошення догани ОСОБА_3 за порушення трудового законодавства, а саме: за появу на роботі у нетверезому стані, пошкодження автомобіля, викрадення коштів (а.с. 163).

На підтвердження зазначених фактів суду надано копію акту № 1 від 22.10.2018 року, підписаний ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про те, що ОСОБА_3 був нетверезий на робочому місці (медичний огляд не проводився, відмова від проходження медичного огляду не зафіксована, нетверезий стан з`ясовано на підставі пояснень ОСОБА_3 , які не долучені до акту); пошкодження автомобіля: оглядового дзеркала з правого боку, пошкоджену електрику по управлінню дзеркалом, пошкодження лако-фарбованих елементів кабіни автомобіля (а.с. 164-165).

Згідно копії акту № 1-1 від 29.10.2018 року, підписаного ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 22.10.2018 року, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння привласнив кошти у розмірі 500 грн.

Відповідачем долучені і копії актів № Ѕ від 29.10.2018 року, що ОСОБА_3 відмовився давати пояснення щодо п`янки на робочому місці 17.12.2018 року; № 2 від 17.12.2018 року згідно якого 17.12.2019 року ОСОБА_3 відмовився повернути автомобіль після вчинення пошкоджень та здійснив викрадення документів суворої звітності; акт № 2/2 від 18.12.2018 року, складений без присутності працівника ОСОБА_3 про відмову ОСОБА_3 дати письмові пояснення щодо невиконання умов трудового договору 17.12.2018 року (а.с. 166-171).

Відповідно до копії наказу № 8 від 18.12.2018 про звільнення (а.с. 179) підставою для звільнення водія-експедитора ОСОБА_3 згідно ч.3 ст. 40 КЗпП України стали акт № 1 та акт № 2.

У акті № 1 від 22.10.2018 року зафіксовано факт появи позивача на роботі у нетверезому стані та пошкодження автомобіля, у акті № 2 від 17.12.2018 року зафіксовано факт невиконання умов трудового договору та пошкодження автомобіля.

Таким чином, відповідач, як працедавець, незаконно звільнив ОСОБА_3 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором на підставі актів № 1 та № 2, оскільки у вказаних актах лише зафіксовано факти порушення, однак вони не містять відомостей, що до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Крім того, ст. 40 КЗпП України встановлює правило, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Твердження представника позивача, що ОСОБА_3 не був хворий 18.12.2018 року, суд трактує як припущення, голослівну позицію, оскільки доказів протилежного суду на дослідження не надано.

Так як позивачем надано докази своєї тимчасової непрацездатності 18.12.2018 року, тому суд приходить до переконання про незаконність наказу ФОП ОСОБА_4 № 8 від 18.12.2018 року про звільнення ОСОБА_3 з 18.12.2018 року за ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_3 про поновлення його на посаді водія-експедитора ФОП ОСОБА_4 з 19.12.2018 року.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (ч. 5 ст. 235 КЗпП України).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. 3 п. 32 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні календарні місяці роботи.

Враховуючи, що за жовтень та листопад місяць 2018 року позивач отримував мінімальну заробітну плату у розмірі 3723 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 18.12.2018 року по день постановлення рішення 17.12.2019 року за 250 робочих днів у розмірі 42 306,82 грн.

Вказана сума середнього заробітку судом зазначена без виключення сум відрахування на податки (Постанова ВС від 18.07.2018 року № 359/10023/16-ц).

Вимога позивача про скасування наказу без номеру від 29.12.2018 року про оголошення догани ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, оскільки згідно матеріалів справи догана винесена позивачу 29.10.2018 року, а 29.12.2018 року ОСОБА_3 вже не працював у ФОП ОСОБА_4 .

Також відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Стаття 24 Закону України «Про оплату праці», стаття 115 КЗпП України передбачає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів.

Згідно наданих суду відповідачем ФОП ОСОБА_4 відомостей сукупний дохід ОСОБА_3 за період з 04.01.2018 року по 31.05.2018 року становив 16 212,78 грн., сума до виплати 13 209,85 грн. (а.с. 7).

Крім того, відповідно до наданих відповідачем копій звітів про здійснені відрахування та виплати за період з травня 2018 року по грудень 2018 року (а.с. 159-162), позивачу без урахування податків нараховано 32 258,33 грн. заробітної плати, з них сплачено 6300 грн. аліментів.

На підтвердження факту відсутності заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_3 відповідачем надано копії квитанцій про отримання грошових переводів, письмові пояснення особи, що надавала бухгалтерські послуги, довідку з ДВС та з податкової, однак суд оцінює зазначені докази таким чином.

Копії квитанцій про отримання ОСОБА_3 грошових переводів від ОСОБА_5 за період з лютого по грудень 2018 року не можуть слугувати доказами отримання заробітної плати позивачем від його безпосереднього працедавця ФОП ОСОБА_4 , тим більше представники позивача в судовому засіданні пояснили, що їх довіритель надавав послуги ОСОБА_5 , за виконання яких вона сплачувала йому певні кошти.

Письмові пояснення ОСОБА_7 , що у ФОП ОСОБА_4 відсутня заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_3 (а.с. 147-152) та довідки ГУ ДФС у Житомирській області про відсутність у ФОП ОСОБА_4 податкового боргу, іншої заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, не є належними, допустимими та достатніми доказами отримання заробітної плати без врахування податків позивачем.

Одночасно довідка з ДВС достовірно доводить перерахування аліментних коштів працедавдавцем на користь отримувача аліментів.

Тобто, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі за вказані періоди за виключенням сплаченої суми аліментів 6300 грн. та сум відрахування на податки у розмірі 25 958,33 грн. (32 258,33 6300).

Щодо заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., то суд приходить до переконання про їх часткову обґрунтованість.

Так, в судовому засіданні встановлено факт неправомірних дій відповідача (порушення трудового законодавства щодо строків виплати заробітної плати, видачу незаконного наказу про звільнення); позивачем доведено наявність моральних страждань з цього приводу, який є учасником бойових дій; та прямий причинний зв`язок між неправомірними діями та завданою шкодою.

Одночасно виходячи з позицій виваженості, законності та обґрунтованості, суд вважає доцільним визначити розмір відшкодування моральної шкоди у межах 2000 грн.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати пропорційно задоволених вимог у вигляді судового збору за ставкою судового збору, передбаченою Законом України «Про судовий збір», за п`ять позовних вимог у сумі 3842 грн.

Керуючись статтями 4, 10-12, 76-82, 141, 258-259, 264-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 25 958 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 33 коп. заборгованості по заробітній платі з виключенням сум відрахування на податки.

Визнати незаконним та скасувати наказ ФОП ОСОБА_4 № 8 від 18.12.2018 року про звільнення ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Поновити ОСОБА_3 на посаді водія-експедитора фізичної особи підприємця ОСОБА_4 з 18.12.2018 року та зобов`язати фізичну особу підприємця ОСОБА_4 звільнити ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у день поновлення на роботі, провести остаточний розрахунок на день звільнення та внести відповідні записи у трудову книжку.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 42306 (сорок дві тисячі триста шість) грн. 82 коп. без виключення сум відрахування на податки.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_4 в дохід держави 3 842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. судового збору.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного судового рішення 21.12.2019 року.

Головуюча суддя Т.Г. Заполовська