У Х В А Л А

22 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 755/18257/18

провадження № 61-14896 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до

ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей та встановити їх у розмірі ј від всіх доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На обґрунтування вимог посилався на те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року були задоволені вимоги ОСОБА_2 до нього щодо стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку і видано судовий наказ від 14 червня 2018 року.

Оскільки судовий розгляд справи проводився в поряду спрощеного провадження та без його повідомлення, судом для з`ясування обставин справи, не було взято до уваги докази, які мають значення для її правильного вирішення, а рішення за результатами розгляду цієї справи ухвалено не на підставі повного та всебічного вивчення обставив, які мають вирішальне значення для встановлення розміру стягуваних аліментів. Судом не було враховано що відповідно до Пенсійного посвідчення №

від 07 жовтня 2011 року ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності та має 3 групу інвалідності з дитинства; він не міг повідомити суду суттєві обставини, які впивають на встановлення розміру аліментів на дітей, а саме те, що: він є інвалідом 3 групи довічно та має діагноз цукровий діабет тип І, важка форма, стан субкомпенсації, діабетична периферична полінейропатія; на даний час знаходиться під постійним наглядом лікаря ендокринолога, а також потребує інсулінотерапії за інтенсивною схемою - введення чотири рази на добу; два рази на рік перебуває в стаціонарі/денному стаціонарі.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що хоча ОСОБА_1 являється інвалідом 3 групи та страждає на цукровий діабет, однак такий стан здоров`я позивача існував на час винесення судового наказу про стягнення з нього аліментів, тому відсутні правові підстави, передбачені положеннями статті 192 СК України для зменшення розміру щомісячних платежів.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що матеріалами справи доведено, що визначений судовим наказом розмір аліментів районним судом було встановлено без урахування стану здоров`я позивача, проте в розумінні вимог статті 192 СК України підстав до його зменшення, не має, а позивачем не надано належних та допустимих доказів неможливості сплати встановленого судом розміру аліментів, які підлягають стягненню з позивача за судовим наказом, або погіршення його майнового стану.

02 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 06 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду

від 03 липня 2019 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані ним судові рішення були прийняті з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та не враховано істотну обставину при визначенні розміру аліментів, що призвело на його думку до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконних та необґрунтованих рішень.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі є вимога, що випливають із сімейних правовідносин, щодо зобов`язання батьків утримувати неповнолітніх дітей, правове регулювання, яких не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики, а тому є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Відтак, справа є малозначною в силу правовідносин та їх регулювання, яких не представляє складності.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 06 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду

від 03 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко