Постанова

Іменем України

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 527/1955/16-ц

провадження № 61-27377св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач -Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач -ОСОБА_1

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 30 березня 2017 року у складі судді Левицької Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Дорош А. І., Ординської Т. В., Триголова В. М. у справі за позовом Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У вересні 2016 року Приватне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), перейменоване у Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 20 348,75 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір від 19 липня 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8 400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява, умови надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою та тарифи банку складають договір між нею та банком, що підтверджується підписом у її заяві. Станом на 15 червня 2016 року заборгованість відповідача перед банком складає 20 348,75 грн, з яких: 8 372,00 грн - тіло кредиту, 2 415,41 грн - відсотки за користуванням кредитом, 7 508,92 грн - пеня за прострочення виконання зобов`язання, 1 050,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 945,18 грн - штраф (процентна складова).

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішення Глобинського районного суду від 07 листопада 2016 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 20 348,75 грн.

Ухвалою Глобинського районного суду від 21 грудня 2016 року заочне рішення Глобинського районного суду від 07 листопада 2016 року скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 30 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підтвердження суми заборгованості позивачем надано розрахунок за договором від 19 липня 2013 року станом на 15 червня 2016 року, який містить дані, починаючи з 21 жовтня 2015 року. Інших доказів, які б вказували на вид платіжної карти, умови, на яких відповідачу надано кредит, та підтверджували факт надання кредиту відповідачу матеріали справи не містять. Посилання на укладення договору від 19 липня 2013 року та ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви є неспроможними і не доводять факту укладення між сторонами кредитного договору 19 липня 2013 року, заборгованість за яким є предметом даного спору. Анкета-заява від 19 липня 2013 року ОСОБА_1 не містить чіткого зазначення банківських послуг, які вона оформила на своє ім`я, дату видачі та номер платіжної картки, тому не дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору. Умови та Правила надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», надані позивачем як доказ, підпису відповідача не містять, тому ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Доданий до позовної заяви витяг з Умов та правил банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» не містить даних щодо дати їх прийняття, тому неможливо встановити їх чинність на час підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк». ОСОБА_1 заперечує отримання коштів з кредитної картки, оскільки кредитний договір не укладала. З дослідженого в судовому засіданні витягу з кримінального провадження № 0000688 від 21 липня 2015 року вбачається, що 21 червня 2015 року близько 15.30 невідома особа, представившись працівником служби безпеки ПАТ КБ «Приватбанк», шляхом обману, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 у сумі 8 372 грн, завдавши потерпілій матеріальних збитків на вказану суму. Відповідно до пункту 9 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05 грудня 2014 року, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та (або) електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження позову, спростування доводів відповідача та обставин, що саме відповідач, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту та мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено, рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 30 березня 2017 рокузалишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що предметом позову є стягнення кредитної заборгованості у розмірі 8 372 грн., яка виникла станом на 15 червня 2016 року. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 складена не власноручно позичальником, а виконана комп`ютерним способом. Відповідач заперечує складання та підписання цієї анкети-заяви. Анкета-заява не містить виду платіжної картки, яку отримав позивальник, дату її видачі та номер платіжної картки, а також чіткого зазначення банківських послуг, які має намір отримати позичальник за цією анкетою-заявою, матеріали справи не містять строку дії кредитної картки. Позивачем в якості доказу укладання цього кредитного договору не надано копії аркушів з паспорта позичальника ОСОБА_1 , які надаються позичальником банку при укладанні кредитного договору, при цьому засвідчуються підписом позичальника із зазначенням дати, не надано фото позичальника з кредитною карткою у разі її отримання. Судом першої інстанції встановлено, що 21 червня 2015 року було знято кошти в сумі 8 372 грн з карткового рахунку, який начебто належить ОСОБА_1 . Позивачем пред`явлено позов до суду 22 вересня 2016 року, в якому зазначено розмір заборгованості станом на 15 червня 2016 року, тобто вказані грошові кошти були зняті вже після встановлення заборгованості на вказану дату. З виписки по картці на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що гроші у сумі 8 372 грн знімалися 21 червня 2015 року 15 разів різними сумами шляхом переказу з картки через «Приват-24». Також із цієї виписки вбачається, що з картки проводилися списання коштів за поповнення мобільного телефону, зняття готівки в банкоматі. Відповідач заперечує факт реєстрації у «Приват-24», укладення кредитного договору та користування кредитною карткою, оскільки вона її не отримувала, а позивач не надав належних та допустимих доказів того, що відповідач у законний спосіб отримала кредит та кредитну картку, що саме вона користувалася кредитною карткою та здійснювала перекази з картки через «Приват-24», поповнювала рахунки тощо.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» засобами поштового зв`язку надіслав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 30 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 24 травня 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 29 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк».

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 травня 2018 року справу № 527/1955/16-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, щоУмови та Правила надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг банком. Приєднання до цих Умов і Правил підтверджується підписаною відповідачем анкетою-заяви від 19 липня 2013 року. Отримання відповідачем відповідно до акнети-заяви пам`ятки клієнта підтверджує поінформованість її про тарифи, умови обслуговування і кредитування. Факт отримання кредитної картки відповідачем підтверджується фотографією. 21 червня 2015 року з кредитної картки відповідача проведено перерахування коштів на картковий рахунок відповідача з призначенням «перевід на свою картку», подальший переказ коштів не є предметом судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статями 626, 628 ЦК України договір визначений як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У статті 634 ЦК України договір приєднання визначений як договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Відповідно до статті 1056-1 ЦК Україниу редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК Україниякщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 19 липня 2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у даній анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19 липня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

У витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та (або) процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, а також те, що вказані документи станом на 19 липня 2013 рокумістили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність у матеріалах справи доказів отримання відповідачем кредитної картки.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій (далі - ЦПК України 2004 року), кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтю 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення суду постановлені без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Крім того, відповідно до частин першої і другої статті 131 ЦПК України 2004 року сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Згідно з частиною другою статті 303 ЦПК України 2004 року апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З огляду на це, а також керуючись статтею 400 ЦПК України Верховний Суд не дає оцінку копіям документів, долучених до касаційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами першої і апеляційної інстанцій повно встановлено обставини справи на підставі належної оцінки наявних у справі доказів, визначено норми права, які підлягали застосуванню.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 30 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко В. С. Жданова
В. О. Кузнєцов