Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 522/24560/15-ц

провадження № 61-19624св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

розглянув у судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2017 року у складі колегії суддів: Сидоренко І. П., Погорєлової С. О., Цюри Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25 січня 2017 року у складі колегії суддів: Сидоренко І. П., Погорєлової С.О., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним.

В обґрунтування позову зазначив, що з 29 квітня 2003 року до цього часу він знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

25 листопада 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М., та зареєстрованим в реєстрі за № 7073.

Про те, що між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 замість договору купівлі-продажу було оформлено договір дарування, позивачу стало відомо у жовтні 2015 року.Позивач вважає вказаний договір дарування удаваним правочином, таким, що вчинений для приховання договору купівлі-продажу, що порушує його права на спільну сумісну власність.

Просив суд: визнати укладений 25 листопада 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір дарування удаваним правочином; застосувати наслідки вчинення удаваного правочину, визнавши, що фактично було укладено договір купівлі-продажу; визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним задоволено.

Визнано договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 укладений 25 листопада 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 удаваним.

Визнано, що 25 листопада 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 замість договору дарування квартири укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано квартиру АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір дарування, укладений 25 листопада 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вчинено сторонами для приховання іншого правочину, а саме - договору купівлі-продажу, тому відповідно до статті 235 ЦК України він є удаваним. Належних та допустимих доказів на спростування тверджень позивача з боку відповідача ОСОБА_3 суду не надано. Крім того, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, а відповідно до договору дарування відповідач набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , то вказана квартира визнається спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_5. та ОСОБА_2

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), як особа, яка не брала участь у справі, але суд вирішив питання про її права та обов`язки, подало до суду апеляційну скаргу.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання правочину удаванимвідмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішенням суду першої інстанції зачеплені права ПАТ «Дельта Банк». Незалучення банку до участі у справі позбавило банк можливості надати відповідні клопотання та заперечення відносно заявленого ОСОБА_1 позову про визнання договору дарування удаваним. Крім цього, неможливість участі ПАТ «Дельта Банк» при розгляді справи також позбавило банк права надати докази відносно того, що ОСОБА_1 було відомо про укладання саме договору дарування за обставинами, пов`язаними з укладанням кредитного та іпотечного договорів.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25 січня 2017 року у рішенні Апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2017 року була виправлена описка, пов`язана з найменуванням вказаного процесуального документа.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25 січня 2017 року про виправлення описки.

У касаційній скарзі представник позивача посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що ПАТ «Дельта Банк» не мав права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, його права жодним чином не порушені. Крім того, апеляційний суд неповно і неправильно встановив обставини справи, які мають значення у справі, рішення ухвалив односторонньо, з порушенням балансу прав та інтересів сторін.

Доводи інших учасників справи

29 травня 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від ПАТ «Дельта Банк» надійшло заперечення на касаційну скаргу. У письмових запереченнях банк зазначив, що вимоги касаційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути задоволені. Просив в задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою і витребувано цивільну справу № 522/24560/15-ц з Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29 квітня 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 .

25 листопада 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було оформлено договір дарування, за яким ОСОБА_3 подарував відповідачці квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 89,2 кв.м.

25 листопада 2011 року ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_2 кошти на суму 69 500 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача, з якої вбачається, що вказані кошти отримані за продаж квартири АДРЕСА_2 .

Згідно кредитного договору від 27 грудня 2011 року № 86014 ОСОБА_1 отримав від ПАТ «Астра Банк» кредит в сумі 360 000,00 грн, строком до 27 грудня 2016 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 27 грудня 2011 року між ПАТ «Астра Банк» і ОСОБА_2 , яка є дружиною позивача ОСОБА_1 , був укладений договір іпотеки, згідно якого, іпотекодатель ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 , яка належала їй за договором дарування від 27 листопада 2011 року.

За договором купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року ПАТ «Астра Банк» відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за договорами кредиту в тому числі і за договором кредиту, укладеним між ПАТ «Астра Банк» і ОСОБА_1 , а також за усіма договорами забезпечення за ним.

Заборгованість за кредитним договором від 27 грудня 2011 року № 86014 не погашена.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судами встановлено, що спірне майно - квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 89,2 кв.м, на підставі іпотечного договору від 27 грудня 2011 року передане Банку в іпотеку для забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором № 86014 від 27 грудня 2011 року.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

Згідно із частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов`язків іпотекодержателя, оскільки безумовно впливає на можливість Банку звернути стягнення на іпотечне майно.

При таких обставинах посилання апеляційного суду на те, що права Банку незалученням до участі у справі порушені, є обґрунтованими, оскільки банк був позбавлений можливості надати відповідні клопотання та заперечення відносно заявленого ОСОБА_1 позову про визнання договору дарування удаваним, подавати позови в межах цієї справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України, в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд першої інстанції вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 про наявність спірних правовідносин з ПАТ «Дельта Банк», у тому числі щодо наявності іпотечного договору від 27 грудня 2011 року, суду першої інстанції не повідомили, чим позбавили цей суд можливості залучити іпотекодержателя до участі у справі.

Апеляційний суд такою процесуальною можливістю не наділений.

Крім того встановлено, що у вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК», за участю третьої особи - ПАТ «Дельта банк» про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного 27 грудня 2011 року між ОСОБА_2 і ПАТ «АСТРА БАНК».

Даний позов також свідчить про порушення прав ПАТ «Дельта Банк», оскільки базується саме на рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2016 року, яким суд визнав удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений 25 листопада 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу Верховенства права.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України, в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення по справі, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем неповно визначено суб`єктний склад учасників справи, що унеможливило розгляд справи по суті, а суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду позбавлений процесуальної можливості залучати до участі у справі осіб та змінювати процесуальне положення сторін.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи та переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Верховний Суд встановив, що оскаржене рішення суду апеляційної інстанцій ухвалене з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25 січня 2017 року про виправлення описки залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило