МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 486/1542/19 Категорія
Провадження № 22-ц/812/2113/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Царюк Л.М., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Далматової Г.А. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3 з позовом, в якому просила змінити спосіб стягнення з останнього аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, на 1/4 частку від усіх видів заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 16 листопада 2007 року по 23 серпня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 червня 2013 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 червня 2012 року та до досягнення нею повноліття.

02 грудня 2013 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на утримання доньки було змінено з 1/4 частки на аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно. Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 11.01.2018 року дане рішення змінено, та розмір стягуваних з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки збільшено з 700 грн. до 1000 грн. щомісячно до досягнення повноліття.

Посилаючись на ту обставину, що станом на теперішній час її матеріальне становище погіршилось, так як вона змушена перейти на неповний робочий день, а матеріальне становище відповідача покращилось, про що свідчить те, що він придбав нерухомість та їздить відпочивати за кордон, просила суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 листопада 2017 року, на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1000 гривень щомісячно. Постановлено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Відкликано з виконання виконавчий лист №486/1084/17, виданий Южноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1000 гривень щомісячно. Вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, позивачка звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що батьки зобов`язанні піклуватись про дитину, а суд першої інстанції вважає, що той факт що відповідач приховує свої заробітки від податкової служби, держави, позивачки, надає йому преференції не виконувати своїх батьківських обов`язків і платити самий менший розмір аліментів. Крім того, вважає, що суд ухвалив рішення і встановив спосіб стягнення аліментів, про який не зазначено нею у позові та у відзиві.

В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 серпня 2011 року. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 листопада 2017 року збільшено розмір стягуваних з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 з 700 грн. до 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дочкою повноліття.

Згідно довідки про доходи позивачка працює у ФОП ОСОБА_6 продавцем з неповним робочим днем. Форма працевлаштування основна. Розмір нарахованої їй заробітної плати за період з жовтня 2018 року по липень 2019 року становить 25169 грн.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 09 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, позивачка є матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки про отримання (неотримання) допомоги № 1028 від 12.09.2019 року, ОСОБА_2 перебуває на обліку в департаменті соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради та їй з 01.09.2019 року по 29.02.2020 року призначено допомогу як одинокій матері та соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 має у приватній власності земельну ділянку, кадастровий номер :02:057:0086, площею 0,0048 га, розташовану по АДРЕСА_1 . Цільове призначення для іншої житлової забудови, для гаражного будівництва.

Як вбачається з відповіді ІС ДП «НАІС» (04) від 12.09.2019 року за ОСОБА_3 зареєстрований транспортний засіб.

До матеріалів справи долучені фотозображення з соціальних мереж з поміткою « ОСОБА_8 в ОСОБА_9 -ель-Шейх січень 2018 року».

Проаналізувавши зазначені обставини та врахувавши положення ч.1 ст.3, ч. 1, ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року, ч. 7, 8 ст. 7, ст.150, 180, 181, 182-184, 192 Сімейного кодексу, п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» , ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», суд дійшов висновку, що в судовому засіданні обставин, які б давали підстави суду змінювати спосіб стягнення аліментів стягуваних з відповідача з твердої грошової суми в розмірі 1000 грн. на 1/4 частку не встановлено, оскільки жодних доказів того, що відповідач офіційно працює, має регулярний дохід, або ж розмір його витрат перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, суду не надано.

Однак, з огляду на те, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини змінився мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку та для дітей від 6 до 18 років він з 1 липня становить 2118 грн., що перевищує розмір аліментів, які сплачує позивач, а також, приймаючи до уваги рівний обов`язок батьків утримувати дитину та положення ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до яких мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що достатніми для забезпечення належного рівня життя дитини будуть аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду ( ст. 192 СК України), а також можливість зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, за позовом одержувача аліментів ( аб. 2 ч.3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд тільки враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка просила змінити спосіб стягнення аліментів, стягнутих за рішенням суду в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. на стягнення аліментів у розмірі ј ч. заробітку (доходу) відповідача щомісячно, посилаючись на погіршення її матеріального стану та на поліпшення матеріального стану відповідача. Тобто, позивачка визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від заробітку відповідача.

Таким чином, визначення судом аліментів на утримання дитини у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не ґрунтуються на зазначених вимогах закону та не узгоджується із визначеними законом способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 12.09.2018р. у справі № 459/2181/17 та від 20.06.2019р. у справі № 632/580/17.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та змінюючи розмір аліментів, суд не звернув увагу на те, що розмір аліментів на утримання дітей, відповідно до положень частини третьої статті 181 СК України судом фактично не визначений, а стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства, яке визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Тобто суд фактично визнав, що у справі є підстави для зміни розміру стягуваних за рішенням суду аліментів, але відсутні підстави для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на стягнення аліментів в частці від заробітку відповідача, оскільки позивачкою не надано доказів того, що відповідач офіційно працює, має регулярний дохід, або ж розмір його витрат перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Проте, приймаючи рішення у справі, суд не врахував, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину третю статті 181 СК України викладено в такій редакції: «За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів».

Тобто, законодавець передбачив як можливість стягнення аліментів за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, так і можливість зміни способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду, чого не передбачав Сімейний Кодекс України до зазначених змін.

Крім того, цим же законом текст статті 184 СК України викладено в такій редакції: «Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону».

Таким чином, після внесення змін до зазначеної норми права, вона вже не містить таких умов для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі як наявність у платника аліментів нерегулярного, мінливого доходу, отримання частини доходу в натурі, а також наявності інших обставин, що мають істотне значення, які були передбачені даною нормою права до внесення змін до неї Законом України від 17 травня 2017 року.

За такого у суду не було достатніх правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів тільки через те, що позивачкою не надано доказів того, що відповідач офіційно працює, має регулярний дохід.

Ніяких доказів на спростування доводів та доказів, наданих позивачкою, покращення його матеріального становища після винесення рішення Южноукраїнським міським судом Миколаївської області від 21 листопада 2017 року, відповідачем суду надано не було. Навпаки в письмових запереченнях на пояснення позивачки (а. с. 33) відповідач зазначав, що він вишукує всі законні і можливі способи поліпшення матеріального становища своєї сім`ї і в нього це виходить.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач 14 травня 2019р. зареєстрував за собою на праві власності автомобіль VOIKPWAGEN PASSAT 2007 року випуску, придбав земельну ділянку з цільовим призначенням для іншої житлової забудови, для гаражного кооперативу (02.08.2017р.), на якій розташований гараж, що також підтверджується довідкою автогаражного кооперативу «Автомобіліст 2012», з якої вбачається, що відповідач є членом АГК «Автомобіліст 2012» та користується гаражним боксом №30.

До матеріалів справи долучені фотозображення з соціальних мереж з поміткою « ОСОБА_8 в ОСОБА_9 -ель-Шейх січень 2018 року». Такий відпочинок також потребує значних коштів.

Зазначені обставини не враховувалися судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини за рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 листопада 2017 року.

Про наявність інших осіб, які перебувають на утриманні у відповідача матеріали справи не свідчать.

Матеріальне становище позивачки навпаки погіршилося, так як через народження іншої дитини вона змушена була перейти на роботу з неповним робочим часом, що привело до зменшення заробітку, який вона отримує.

Посилання відповідача на постанову Верховного суду від 10 вересня 2018р. як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог є некоректним, так як зі змісту даної постанови та постанови апеляційного суду Миколаївської області від 17 липня 2018р., яка міститься в прямому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, убачається, що наряду з іншим, підставою для відмови у позові ОСОБА_2 було те, що нею не було надано будь-яких доказів зміни у майновому, сімейному стані, стані здоров`я платника аліментів, дитини чи її, що вона на такі обставини не посилалась, а тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відсутні підстави для зміни способу стягнення аліментів, оскільки відсутні об`єктивні підстави.

У даній справі позивачка посилалася на покращення матеріального становища відповідача та погіршання її матеріального становища та надавала докази на підтвердження цих обставин.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки судом встановлено фактичні обставин справи, однак неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права в частині вирішення позовних вимог про визначення та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанцій в цій частині з прийняттям нового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 жовтня 2019 року в частині визначення та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Знам`янка Кіровоградської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м. Южноукраїнськ Миколаївської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 24 грудня 2019 року