КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8059/2019 Доповідач у суді апеляційної Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на квартирному обліку.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

16 липня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до Служби зовнішньої розвідки України та просив визнати протиправним та скасувати рішення житлово-побутової комісії СЗР України від 28.12.2016, оформлене протоколом №6/2016; поновити його на квартирному обліку осіб, що потребують покрашення житлових умов СЗР України з 28.12.2016; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 28.12.2016 на засіданні Житлово-побутової комісії СЗР України було прийнято рішення про зняття ОСОБА_2 з квартирного обліку відповідно до п.26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в УРСР №470 від 11.12.1984. Разом з тим, на думку позивача, вказане рішення Житлово-побутової комісії СЗР України від 26.12.2016, оформлене протоколом №6/2016, є незаконним, в силу вимог ст. ст. 39, 40 ЖК України, та п.п. 3, 3.10, 3.12, 3.13 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2016 за №1081.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову до Служби зовнішньої розвідки України про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на квартирному обліку.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність, ухваленим в супереч норм матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Зокрема зазначав, що з 31.01.2011 з часу перебування на квартирному обліку ніякого поліпшення житлових умов ОСОБА_2 не відбулося. З приводу цього вказував, що його довірителя безпідставно зняли з квартобліку із зазначенням, що поліпшив житлові умови, оскільки таких не мало місце. При цьому судом не враховано, що склад сім`ї після отримання житла в м. Одесі збільшився з 4-х до 6-ти осіб. Також судом не взято до уваги і те, що ОСОБА_2 отримав чергове звання полковника (надання додаткової площі) та п. 3.5 розділу 111 Інструкції про порядок забезпечення і надання співробітникам Служби зовнішньої розвідки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом від 20.10.2008 №242. При ухваленні рішення до правовідносин, які виникли між сторонами суд застосував положення Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 №1081, а повинен був застосувати Інструкції про порядок забезпечення і надання співробітникам Служби зовнішньої розвідки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом від 20.10.2008 №242. В порушення п.п. 28, 29 Правил обліку громадян,які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470 ніяка із підстав визначена у цих пунктах не існувала на час прийняття рішення про зняття ОСОБА_2 з обліку, але це також не було взято до уваги судом. Ніякого відношення житлові питання по м. Одесі не стосувались м. Києва, а тому посилка і на це в рішенні суду є безпідставною. Таким чином, рішення житлово-побутової Служби зовнішньої розвідки України №6/2016 від 28.12.2016 слід визнати протиправним та скасувати, як таке, що прийняте в супереч Конституції України, зазначених вище норм Житлового Кодексу Української PCP, положень Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року №470, Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.06 №1081, Інструкції про порядок забезпечення і надання співробітникам Служби зовнішньої розвідки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом від 20.10.2008 №242. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 представник відповідача Служби зовнішньої розвідки України зазначав, що постановлене судом першої інстанції рішення є законним, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, оскільки судом було з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору по суті. Просили рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на квартирному обліку суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 на час звільнення з військової служби, не мав статусу особи, що потребує поліпшення житлових умов, оскільки є особою, що забезпечена житлом у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні правові підстави до визнання протиправним та скасування рішення житлово-побутової комісії СЗР України від 28.12.2016, оформлене протоколом №6/2016 та поновлення на квартирному обліку.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Позивач ОСОБА_2 проходив військову службу у СЗРУ у період з 21.11.2014 по 30.06.2017 ( згідно наказу Голови СЗРУ від 27.11.2014 №833-ОС позивача було прийнято з 21.11.2014 на військову службу до СЗРУ; згідно із наказом т.в.о. Голови СЗРУ від 22.06.2017 №125-ОС/Д виключено із списків особового складу військовослужбовців СЗРУ з 30.06.2017).

У період несення ним військової служби у СЗРУ (з 21.11.2014 по 30.06.2017), позивача рішенням житлово-побутової комісії СЗРУ, що оформлене протоколом засідання житлово-побутової комісії СЗРУ №1/2015 від 27.03.2015, було зараховано на квартирний облік СЗРУ з 31.01.2011 згідно із пунктом 26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою KM України від 03.08.2006 № 1081.

При цьому, згідно з довідкою від 10.01.2011 №15, виданої КЕВ м. Одеси МОУ, ОСОБА_2 перебував на квартирному обліку з 28.07.2004 та був забезпечений окремою трикімнатною квартирою (службовою) на весь склад родини з 4 осіб відповідно до ордеру №1284 серія ПР від 15 січня 2007 року (а.с.68) за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з розпорядженням виконавчого комітету Суворовської районної адміністрації від 28.12.2010 № 857р вказана квартира, житловою площею 51,9 кв.м., (12,98 кв.м на одну особу), яка надана ОСОБА_2 із складом сім`ї 4 особи (він, дружина та два сини) була виключена зі складу службових (а.с.62).

У подальшому згідно розпорядження виконавчого комітету Суворовської районної адміністрації від 16.04.2013 №177р особистий рахунок був відкритий на дружинну ОСОБА_3 . Попередній особистий рахунок на вказану квартиру на ім`я ОСОБА_2 був закритий.

Згідно із наказом т.в.о. Голови СЗРУ від 29.11.2016 №221-ОС позивача було переміщено по службі до підрозділу СЗРУ з місцем дислокації - м. Одеса.

28.12.2016 на засіданні Житлово-побутової комісії СЗР України було прийнято рішення про зняття ОСОБА_2 з квартирного обліку відповідно до п.26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в УРСР №470 від 11.12.1985.

Позовні вимоги ОСОБА_2 зводилися до того, що вищезазначене рішення Житлово-побутової комісії СЗР України, оформлене протоколом №6/2016, є незаконним, в силу вимог ст. ст. 39, 40 ЖК України, та п.п. 3, 3.10, 3.12, 3.13 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2016 за №1081.

Згідно з п.26 Правил № 470 громадяни знімаються з квартирного обліку у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Пунктом 26 Порядку №1081 передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Пунктом 25 Правил № 470 визначено, що установи, організації щороку в період з 1 жовтня по 31 грудня проводять перереєстрацію громадян, які перебувають на квартирному обліку, в ході якої перевіряються їх облікові дані. Виявлені зміни вносяться в облікові справи громадян і книгу обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень. Зміни з питань, що належать до компетенції виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів, адміністрації підприємства, установи, організації (органу громадської організації) і профспілкового комітету, провадяться після прийняття рішень цими органами. Про внесені зміни заінтересованим особам направляється письмове повідомлення.

Згідно пунктів 2-3 постанови виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів і президіуму обласної ради Федерації профспілок від 17.09.1991 №378 "Про внесення змін до постанови виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів і президіуму обласної ради профспілок від 16.01.1985 №52 "Про порядок надання житлових приміщень" зазначено, що житлові приміщення надаються громадянам у межах 13,65 кв.м. жилої площі на одного чоловіка, але не менше установленої середньої забезпеченості громадян жилою площею. Розмір середньої забезпеченості громадян жилою площею становить у населених пунктах області 8,5 кв.м. На квартирний облік приймаються громадяни, які потребують поліпшення житлових умов та займають житлову площу до 6 кв.м. включно на кожного члена сім`ї.

Статтею 40 Житлового кодексу визначено випадки, які слугують підставою до зняття громадян з обліку потребуючих поліпшення житлових умов. До них зокрема, законодавство відносить факт поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволені позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду, ухваленого в супереч норм матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України, зокрема, постановою від 03.08.2006 року №1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» із змінами (далі-Порядок), яка визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями.

Житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом. Під службові житлові приміщення виділяються окремі квартири.

На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове житло.

Службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям за місцем проходження ними служби на всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним.

Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового житлового приміщення в передбачених законом випадках.

Службове житлове приміщення надається незалежно від перебування військовослужбовця на квартирному обліку.

У разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством.

При звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, якщо інше не передбачено законодавством.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб тощо.

Аналогічні за змістом положення містяться й в Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30 листопада 2011 року (із змінами).

Установлено, що наказом Голови СЗРУ від 27.11.2014 №833-ОС позивача було прийнято з 21.11.2014 на військову службу до відповідача СЗРУ.

До переведення на військову службу до відповідача, позивач, як військовослужбовець був забезпечений житлом у м. Одесі на сім`ю із 4-х осіб, про що викладено вище.

Протоколом №1/2015 від 27 березня 2015 року засідання житлово-побутової комісії Служби зовнішньої розвідки України Гасанова І.М. було зараховано на квартирний облік з 31.01.2011 згідно п. 26 Порядку №1081 як такого, який перебував на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (а.с.48).

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 подав рапорт Голові Служби зовнішньої розвідки України, в якому просив про розгляд питання щодо розподілення та надання йому однокімнатної службової квартири. При цьому, вказував, що він та його сім`я забезпечувались службовим житлом у м. Одеса. Однак, викладені дані у рапорті не повністю відповідали дійсності, оскільки службове житло у м.Одеса ще у 2010 році було переведене у житлове. Натомість, позивач разом зі своєю сім`єю був забезпечений житлом.

Розпорядженням №38 від 05.02.2016 Деснянської районної у м. Києві адміністрації про включення до числа службових жилих приміщень Служби зовнішньої розвідки України, квартирі АДРЕСА_2 визначено статус службової та передано СЗРУ.

Розпорядженням №70 від 16.02.2016 Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с.7) було затверджено рішення керівництва Служби зовнішньої розвідки України про надання службових жилих приміщень, в тому числі, і ОСОБА_2 однокімнатної квартири АДРЕСА_3 . 08.02.2016 ОСОБА_2 подав заяву Голові Служби зовнішньої розвідки України, в якій зазначав, що зобов`язується звільнити виділене йому службове житло у разі одержання або придбання ним житла для постійного проживання та в інших випадках, передбачених законодавством. На зазначену квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було видано ордер №5321 на право зайняття службового жилого приміщення (а.с.8).

Згідно із наказом т.в.о. Голови СЗРУ від 29.11.2016 №221-ОС позивача було переміщено по службі до підрозділу СЗРУ з місцем дислокації - м. Одеса.

28.12.2016 на засіданні Житлово-побутової комісії СЗР України було прийнято рішення про зняття ОСОБА_2 з квартирного обліку відповідно до п.26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в УРСР №470 від 11.12.1985.

Пунктом 30 Порядку, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла.

Ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» за своєю юридичною природою є гарантією житлових прав військовослужбовців, звільнених з військової служби і не забезпечених житлом для постійного проживання.

Перед позивачем ОСОБА_2 , як військовослужбовцем держава виконала свій обов`язок, передбачений ч. 1 ст. 12 України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» та забезпечила останнього житловим приміщенням для постійного проживання разом із членами його родини.

Обов`язок забезпечення іншим житловим приміщенням зберігається виключно у випадку переміщення для проходження служби в іншу місцевість і виключно на час проходження служби. Із припиненням військової служби в держави припиняється цей обов`язок.

Оскільки позивач в добровільному порядку не звільнив службове приміщення після його переміщення по службі з м. Києва до м. Одеса, де він разом із сім`єю забезпечений житловим приміщенням, то рішенням Київського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року за позовом Служби зовнішньої розвідки України його було визнано таким, що втратив право користування службовим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 та виселено його із цього службового житла без надання іншого житлового приміщення.

Посилання в апеляційній скарзі представника позивача на ту обставину, що поліпшення житлових умов на час зняття ОСОБА_2 із квартирного обліку не мало місце, а тому дії відповідача є неправомірними, а також на те, що склад сім`ї позивача збільшився з 4-х до 6-ти осіб, правового значення для розгляду справи не має дивлячись на таке.

Так, матеріалами справи підтверджено і не спростовано сторонами, що позивач під час проходження військової служби був забезпечений житлом разом зі своєю родиною.

Окрім того, на час його зарахування на квартирний облік 31.01.2011 склад його сім`ї був незмінний 4-ри особи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всі висновки суду першої інстанції щодо безпідставності заявленого позову та неможливості відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, яким надана відповідна правова оцінка.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить, в ході апеляційного розгляду позивач та його представник також не навели таких обставин.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 рокузалишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: