Справа № 342/423/18
Провадження № 2/342/25/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ничик Г.І.,

з участю: секретаря судового засідання Петруняк Н.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідачки ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання за позивачем права власності на частину майна у складі спільної сумісної власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , у складі спільної сумісної власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.11.1986 року у відділі РАЦС Яремчанського районного управління юстиції Івано-Франківської області був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачкою. Під час спільного проживання в них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_5 , 1987р.н. та син ОСОБА_6 , 1989 р.н. Рішенням Городенківського районного суду в справі № 342/1/15-ц від 06.02.2015 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був розірваний. В період шлюбу, в 2014р., відповідачка отримала спадщину, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, житловою площею 144.2 кв.м, господарських будівель та споруд: погріба, комори, стайні, вбиральні, сараю, стодоли, огорожі, вигрібної ями, вимощення що знаходяться по АДРЕСА_1 . За зазначеною адресою сторони проживали 13 років, протягом яких, з метою покращення житлових умов, було добудовано: літню кухню (коридор, ванна кімната, кухня), цокольне приміщення (гараж), сарай, огорожу та інші господарські будівлі та споруди для ведення господарства. Позивачем було проведено газ та водопостачання до житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Він безпосередньо приймав активну участь у проведенні будівництва та ремонті житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, оскільки дружина ОСОБА_3 довший час не працювала і доглядала за їх дітьми і не мала прибутку. Позивач придбав необхідне обладнання, будівельні матеріали, залучав працівників, з якими розраховувався за виконану роботу, а також робив ремонт власними силами. Тому позивач вважає, що є підстави для визнання за ним права власності на 1 /2 вищезазначеного майна у спільній сумісній власності, при цьому покликається на ст.ст. 60, 62,74 СК України, на ч.1 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та на ч. 4 ст. 368, ч.4 ст.390 ЦК України. Також позивач, вважаючи себе власником частини вищевказаного майна, оскільки брав безпосередню участь в його ремонті, покращенні, зазначає в позові, що відповідачка здійснює йому перешкоди у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, а він, згідно ст. 391 ЦК України, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та просять позов задовольнити. Суду представник позивача пояснив, що сторони раніше проживали в Росії, де позивач служив у збройних силах, він заробляв по 500 руб. Крім того, позивач є майстром-будівельником. В с. Незвисько Городенківського району вони спільно розбудовували належний матері відповідачки житловий будинок. Із технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 видно, що житловий будинок будувався в період з 1966 року по 1991 роки, тобто і в час перебування сторін в шлюбі. До житлового будинку площею 78,2 кв. м було прибудовано так звану літню кухню, яка складається з коридору, кухні, столової, ванни, під кухнею - гараж, що позначені на схематичному плані земельної ділянки житлового будинку літерами «А2» та «АЗ» відповідно на загальну площу добудови 60,6 кв.м. Тому площа житлового будинку практично збільшилася вдвічі. Крім того, позивачем на подвір`ї домоволодіння в 1990 році побудовано: два сараї, позначені на схематичному плані земельної ділянки житлового будинку літерами «Ж» та «З»; стодолу, позначену літерою «И»; виконано та забетоновано стінки вигрібної ями, позначеної N 3. В 1991р. було побудовано вбиральню, позначену літерою «Д» та стодолу, позначену літерою «Е». В період будівництва цих об`єктів позивач працював на різних роботах, що підтверджується записами в його трудовій книжці. Крім того, в період шлюбу позивачем регулярно проводилися ремонтні роботи всього домогосподарства, до житлового будинку було залито обмостку, побудовано вхідні сходи, поміняно усі вікна та проведено ряд інших робіт, необхідних для комфортного проживання сім`ї. Вважає, що майно за рішенням суду на підставі ст. 62 СК України має бути визнане об`єктом права спільної сумісної власності подружжя оскільки майно істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових, грошових затрат другого з подружжя. Позивач суду пояснив, що у всіх роботах, які були проведені в будинку, що належав матері відповідачки, він особисто приймав участь. Червоним декоративним каменем він обклав цокольне приміщення, , проводив ремонт стайні, пробив скважину на воду, посадив сад на 200 дерев, зробив альтанку, браму, помалював дах будинку; в 2010р. дав синові 1 тис. доларів на квартиру. Також пояснив, що будинок, в якому тепер проживає відповідачка, раніше належав її бабі ОСОБА_7 , потім належав матері відповідачки ОСОБА_8 Остання померла в 2012 р. Після її смерті відповідачка прийняла спадщину, в т.ч. житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 . Документів, які б підтвердили, які роботи і коли саме вони були проведені в господарстві відповідачки, позивач не має. Шлюб між сторонами розірваний в 2014 році. В даний час він не має де проживати, тому що будинок, в якому живуть його батьки має перейти його братові.

Відповідачка та її представник позов не визнали, вважають, що в задоволенні позову слід відмовити. Зазначають, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 відповідачка ОСОБА_3 успадкувала від своєї мами ОСОБА_8 на підставі заповіту, згідно Свідоцтва про право на спадщину від 05.09.2014, в якому вказано, що житловий будинок належав померлій ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Городенківської районної ради 03.09. 1988. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 . Витягом № 26437584 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори 05.09.2014 року стверджено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку теж належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, що доводиться витягом з ДР речових прав на нерухоме майно. Оскільки вищезазначене майно ОСОБА_3 набула за час шлюбу в порядку спадкування, тому воно є її приватною власністю і не може бути спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, представник відповідачки зазначила, що мати відповідачки ОСОБА_8 отримувала велику пенсію з урахуванням доплати, яку мають жителі гірських місцевостей, так як проживала в м. Яремче. Вона матеріально допомагала своїй дочці. Добудова до житлового будинку велася на її кошти, їй як власнику житлового будинку, надавалися дозволи на його реконструкцію, рішенням Незвиської сільської ради від 08.09.2009 ОСОБА_8 був наданий дозвіл на узаконення проведеної нею добудови (коридору, кухні, ванни, столової), на підставі чого ОСОБА_8 зареєструвала право власності на все житлове господарство, яке після смерті матері успадкувала відповідачка. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів стосовно того, що саме він проводив добудови до житлового будинку.

Суд, заслухавши сторони та їх представників, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених особою вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Частиною 1 cт.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, на цій нормі ґрунтуються і майнові права. За ст. 368 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю; майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Судом встановлено, що сторони були подружжям, рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2015 року в справі № 342/1/15-ц (провадження № 2/342/75/2015), що набрало законної сили 25.02.2015, розірваний шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований 15 листопада 1986 року відділом ЗАГС Яремчанського міськвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис № 53.

З 09.07.1990 позивач ОСОБА_1 був зареєстрований по АДРЕСА_1 , про що свідчить відмітка в його паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 . Про те, що місцепроживання відповідачки ОСОБА_3 зареєстроване за цією ж адресою, свідчить відповідь Незвиської сільської ради на запит суду, поданий відповідно до ч.6 ст. 187 ЦПК України про надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки.

Надана позивачем ОСОБА_1 копія його трудової книжки свідчить, що він в 1986-1988 роках працював Городенківському та Надвірнянському ЛКСМ України, в 1988-1990 роках служив у Радянській Армії, з 02.09.1990 по 28.01.1992 працював в колгоспі ім. 60-річчя СРСР головним зоотехніком, з 28.03.1992 по 01.03.2001 працював бригадиром рільничої бригади у СС «Рідний край», яка реорганізована в СВК «Хлібодар».

Про те, що відповідачка ОСОБА_3 з 12.07.1994 по даний час працює в Незвиській сільській раді свідчить надана нею довідка № 754, видана Незвиською сільською радою 21.12.2018.

Із копії Витягу № 26437584 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про сформованого 05.09.2014 нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д. встановлено, що об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 16) - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 144,2 кв.м, житловою площею 64,1 кв.м є власністю ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; підстава внесення запису про державну реєстрацію права власності - свідоцтво про право на спадщину за заповітом, номер 1361, видане 05.09.2014 державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори.

Копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 05.09.2014 державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1361 (спадкова справа № 99/2013р.) стверджено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спадкоємцем майна, зазначеного в заповіті ОСОБА_8 , 1939 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . В цьому свідоцтві зазначено, що вказаний житловий будинок належав померлій на підставі Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Городенківської районної ради 03 вересня 1988 р. на підставі рішення виконкому Городенківської районної ради № 148 від 10 серпня 1988 р. та зареєстрованого в Коломийському міжміському бюро технічної інвентаризації 03 вересня 1988 року, номер запису 169. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 . Житловий будинок цегляний, зазначений в плані літерою «А», має житлову площу 64,1 кв.м, загальну площу144,2 кв.м; також успадковано інші господарські будівлі і споруди: під літерою «Б» погріб, під літерою «В» комора, під літерою «Г» стайня, літерою «Д» вбиральня, під літерами «Ж», «З» - сараї, під літерами «Е», «И» стодоли, під N 1-2, 4-5 огорожа, під N 3 вигрібна яма, під ІІ-ІІІ вимощення.

Право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_3 зареєстроване за ОСОБА_3 21.12.2015 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 , виданого 21.12.2015 реєстраційною службою Городенківського РУЮ Івано-Франківської області.

За ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) - якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. До сімейних відносин, які існували на дату набрання чинності Сімейним кодексом України (з 01.01.2004 р.), його норми застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.

Оскільки сімейні відносини між сторонами виникли з часу реєстрації шлюбу з 15 листопада 1986 року, тому до сімейних відносин, які існували до дати набрання чинності Сімейним кодексом України (01.01.2004 р.) застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю України.

Ст. 22 КпШС України визначала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст.24 цього кодексу - майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно п.1, п.2 ч. 1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним до шлюбу, та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 встановлено, що рік побудови житлового будинку 1966, 1991, загальна площа 144,2 кв.м; житлова площа 64,1 кв.м. На схематичному плані земельної ділянки житловий будинок позначений літерами «А», «А2»; інші господарські будівлі збудовані в 1966, 1970, 1980, 1990, 1991, 2000 роках.

Оскільки відповідачка ОСОБА_3 , перебуваючи в шлюбі, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.09.2014 успадкувала від своєї матері ОСОБА_8 , житловий будинок житловою площею 64,1 кв.м, загальною площею 144,2 кв.м; та всі інші господарські будівлі і споруди згідно технічного паспорта, тому зазначене майно є її особистою приватною власністю.

Позивач покликається на положення ст. 62 СК України, яка передбачає, що у випадку, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Наведене вище стосовно права власності на нерухоме майно АДРЕСА_1 Незвисько спростовує посилання позивача на те, що перебуваючи в шлюбі, внаслідок спільних трудових та грошових затрат збільшилася вартість майна його дружини ОСОБА_3 , оскільки житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами не був власністю дружини позивача ОСОБА_3 , а належав її матері ОСОБА_8 .

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 (із змінами) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень.

Посилання позивача в позовній заяві на ч.4 ст. 390 ЦК України, яка визначає розрахунки при витребуванні майна із чужого незаконного володіння, суд вважає безпідставним для правовідносин, які склались між сторонами.

Рішенням Городенківського районного суду від 02.05.2018 в справі № 342/959/17 (провадження № 2/342/58/2018), що набрало законної сили 12.06.2018, усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 з цього житлового будинку що належить ОСОБА_3 та знято ОСОБА_1 з реєстраційного обліку в Незвиській сільській раді Городенківського району Івано-Франківської області.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що відсутні підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , у складі спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

На підставі ст.ст. 5, 368, 390 Цивільного Кодексу України, ст.ст.57,60,62,67 Сімейного кодексу України, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України,керуючись ст.ст. 76-81, 211, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , у складі спільної сумісної власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Івано-Франківському апеляційному суду безпосередньо або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце фактичного проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .

Місце проживання відповідачки ОСОБА_3 АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складене 12.08.2019.

Суддя: Ничик Г. І.