Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 727/10051/14-ц

провадження № 61-8785св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 01 вересня 2016 року в складі колегії суддів: Яремка В. В., Бреславського О. Г., Чупікової В. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 31 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/0001/74/40909, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 148 000,00 доларів США під 13,0 % річних, строком до 30 липня 2023 року. На забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором, 31 липня 2007 року, між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено іпотечний договір

№ 011/0001/21587/787/588, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М. О. та зареєстровано у реєстрі № 1029, предметом якого є житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 259,9 кв. м, за адресою:

АДРЕСА_1 та земельна ділянка, загальною площею

0,0667 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташована за указаною адресою. У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 кредитного зобов`язання виникла заборгованість, яка ним не сплачена.

Враховуючи викладене та уточнені позовні вимоги, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 181 083,46 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 259,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0667 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовану за указаною адресою шляхом продажу вказаних предметів іпотеки на прилюдних торгах, визначивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області

від 09 вересня 2015 року, позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором

від 31 липня 2007 року № 014/0001/74/40909 у розмірі 284 535,73 доларів США, що складається із: 147 200,00 доларів США - заборгованість за кредитом; 137 335,73 доларів США - заборгованість за відсотками та 8 220 691,16 грн - заборгованості за нарахованою пенею, звернуто стягнення на предмети іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах, а саме: належні на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, загальною власністю 259,9 кв. м, який розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0667 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» визначивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 09 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та передаючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції виходив з того, що суди не звернули уваги на те, що кредитним договором передбачено право банку на дострокове повернення всієї суми кредиту та інших платежів, яким банк скористався, оскільки 15 травня 2008 року Шевченківським районним судом м. Чернівці було ухвалено рішення про стягнення всієї суми заборгованості, у зв`язку із чим не з`ясували, коли настав строк виконання основного зобов`язання та не перевірили доводів ОСОБА_4 щодо пропуску банком строку позовної давності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції (новий розгляд)

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 червня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань боржником за кредитним договором, у позивача виникло право на звернення до суду для захисту свого порушеного права, проте з вимогою щодо звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся із порушенням, встановленого статтею 257 ЦК України строку, про застосування якого було заявлено відповідачами.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції (новий розгляд)

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 01 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 червня 2016 року скасовано, позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором

від 31 липня 2007 року № 014/0001/74/40909 у розмірі 766 714,13 грн, яка визначена за рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2008 року та складається із: заборгованості за кредитом - 743 360,00 грн, заборгованості за процентами - 21 504,72 грн, пені - 1 849,41 грн, процентів за період з 21 листопада 2011 року по 10 квітня 2015 року - 65 062,41 доларів США, пені за період з 21 листопада 2013 року по 10 квітня 2015 року - 451 347,30 грн, звернуто стягнення на предмети іпотеки, а саме: належні на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, загальною власністю 259,9 кв. м, який розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0667 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаних предметів іпотеки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з укладанням від свого імені, як іпотекодержателя, договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з усіма правами продавця за початковою ціною 2 045 829 грн, у тому числі 1 855 781,00 грн - вартість житлового будинку та 190 048,00 грн - вартість земельної ділянки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань боржником за кредитним договором, позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий апеляційний розгляд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у відповідності до вимог частини першої статті 11, статті 303 ЦПК України 2004 року, апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою цієї статті. Проте, апеляційний суд, всупереч указаних вимог, ухвалив оскаржуване рішення, яким звернув стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу таких предметів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з укладанням від свого імені, як іпотекодержателя, договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з усіма правами продавця за початковою ціною 2 045 829, 00 грн, у тому числі 1 855 781,00 грн - вартість житлового будинку та 190 048,00 грн - вартість земельної ділянки, у той час як ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з таким позовом не звертався. Банк звертався з позовом в якому просив, в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення не предмети іпотеки, шляхом продажу їх на прилюдних торгах, визначивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом/на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Крім того, посилалась на те, що апеляційним судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності, також неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції.

Відзив інших учасників справи не касаційну скаргу не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 31 липня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 148 00,00 доларів США у вигляді невідновлюваної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік, з кінцевим терміном повернення 30 липня 2023 року.

31 липня 2007 року між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 011/0001/21587/587/588, предметом якого є житловий будинок, з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 259,9 кв. м та земельну ділянку, площею 0,0667 га, які розташовані по

АДРЕСА_1 .

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 свого зобов`язання, виникла заборгованість, про наявність якої він та ОСОБА_2 були повідомлені шляхом направлення їм повідомлення про порушення основного зобов`язання з вимогою погасити заборгованість за кредитом, а також з попередженням про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказана вимога банку не була виконана та заборгованість за кредитним договором позичальником не погашена.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2008 року позов банку задоволено та стягнуто на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 766 714,13 грн.

Встановлено, що на час звернення банком до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки жодних стягнень за виконавчим листом щодо примусового виконання указаного вище рішення не проведено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року (аналогічні норми містяться у частині першій статті 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною першою статті 303 ЦПК України 2004 року передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом, ПАТ Райффайзен Банк Аваль» з урахуванням уточнень своїх вимог просило в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах предметів іпотеки, визначивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішуючи спір у даній справі, апеляційний суд задовольнив вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу таких предметів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з укладанням від свого імені, як іпотекодержателя, договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з усіма правами продавця за початковою ціною 2 045 829, 00 грн.

Разом з тим, Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 29 травня

2019 року у справі № 310/11024/15-ц відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16, за змістом якого іпотекодержатель має можливість задовольнити свої вимоги на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його продажу іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві згідно зі статтею 38 Закону, незважаючи на те, що сторони в іпотечному застереженні погодили як позасудовий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя його право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону, та дійшла висновку про те, що право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону є способом задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі.

Матеріали справи не містять доказів того, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій, позивач змінював свої позовні вимоги.

Крім того, у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 12 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Із рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2008 року вбачається, що кредитор реалізував право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Отже, кредитор, звернувшись із позовом про дострокове повернення кредиту (шляхом стягнення усієї кредитної заборгованості), на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить про закінчення строку дії кредитного договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подала заяву про застосування позовної давності.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року колегія суддів звертала увагу судів про застосування до спірних правовідносин положень частини четвертої статті 267 ЦК України.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У справі, яка переглядається, суди, встановивши, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2008 року, яке набрало законної сили, у достроковому порядку стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 766 714,13 грн, не звернули уваги на те, що банк використовуючи своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про стягнення усього розміру заборгованості за кредитним договором до кінцевого терміну, змінив строк виконання основного зобов`язання. Цим банк як кредитор одночасно також змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами, а тому враховуючи те, що з позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки звернулося лише у листопаді 2014 року, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що банком не пропущено строк звернення до суду з даним позовом, визначений статтею 257 ЦК України, про застосування якої заявлено відповідачем.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 01 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун