Дата документу 20.08.2019 Справа № 330/1629/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №330/1629/18 Головуючий у 1 інстанції: Гусарова В.В.
Провадження № 22-ц/807/2066/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Cеменчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Заступника прокурора Запорізької області на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 26 березня 2019 року у справі за позовом виконуючого обов`язки керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення та зобов`язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року виконуючий обов`язки керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області звернувся до суду в інтересах держави з позовом до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення та зобов`язання повернути земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.03.2016 року до Кирилівської селищної ради надійшла заява ОСОБА_1 про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в смт. Кирилівка орієнтовною площею 0,08 га, яка розташована в АДРЕСА_1 . В заяві ОСОБА_1 зазначив, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку він ще не використав.

22.03.2016 року Кирилівською селищною радою за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 прийнято рішення № 35 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», яким надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, землі не надані у власність або користування в межах населеного пункту смт. Кирилівка, Якимівського району Запорізької області.

На підставі вказаного рішення Кирилівської селищної ради ТОВ «Геоінформаційна компанія «Кадастр» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою; АДРЕСА_1 за рахунок земель житлової та громадської забудови смт. Кирилівка.

02.08.2016 року Кирилівською селищною радою за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 прийнято рішення № 42 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок», яким затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0793 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадібна ділянка), кадастровий номер :10:001:0154 , за адресою АДРЕСА_1 .

Вважав, що рішення № 42 від 02.08.2016 року прийнято з порушеннями законодавства та підлягає скасуванню.

Відповідно до пояснювальної записки проекту землеустрою на час розроблення даного проекту відстань спірної земельної ділянки від урізу води Азовського моря становила 807 метрів та від урізу води Утлютського лиману становила 82 метрів, що свідчить про те, що спірна земельна ділянка входить до меж прибережної захисної смуги Азовського моря та Утлютського лиману, тому, у відповідності до норм Водного Кодексу України, відноситься до земель водного фонду, передання яких громадянам заборонено.

На підставі зазначеного просив визнати незаконним та скасувати п.п.1.7 п.1, п.2 рішення Кирилівської Кирилівською селищної ради від 02.08.2016 року № 42 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельних ділянок», яким затверджено проект та передана у власність відповідача вищевказана земельна ділянка, а також зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь Кирилівської селищної ради вказану земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 . Судові витрати покласти на відповідачів у рівних частинах по 1762 гривні з кожного.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 26 березня 2019 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Заступник прокурора Запорізької області подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм ст.ст. 19, 20, 58-60, 84, 152 ЗК України, ст.ст. 88-90 ВК України, ст. 263 ЦПК України, вірне визначення кола учасників справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, вирішити питання про судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах селища смт. Кирилівка, та розміри прибережної захисної смуги у встановленому законодавством порядку не затверджені, то необхідно керуватись умовами забудови населеного пункту, при виділенні земельної ділянки було враховано умови забудови на підставі генерального плану забудови смт. Кирилівка, що підтверджено погодженням технічної документації на земельну ділянку всіма компетентними органами, на які державою покладено функції щодо здійснення контролю за використанням земель, прокурором обрано невірний спосіб захисту, оскільки скасування рішення органу місцевого самоврядування не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки у такий спосіб у останнього виникло право власності, яке ґрунтується на правовстановлюючому документі.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.03.2016 року Кирилівською селищною радою Якимівського району прийнято рішення № 35 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку», яким відповідачу ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для обслуговування житлового будинку, яка розташована в АДРЕСА_1 , за рахунок земель громадської та житлової забудови смт Кирилівка, Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області (а.с. 19).

02.08.2016 року, розглянувши клопотання ОСОБА_1 та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,0793 га, 11 сесія 7 скликання Кирилівської селищної ради прийняла рішення № 42 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок» (а.с. 21-26). Вказаним рішенням затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0793 га з кадастровим номером :04:001:0154 для будівництва і обслуговування житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , та зазначену земельну ділянку передано у власність відповідачу, а також зобов`язано відповідача оформити правовстановлюючі документи на право власності на вище вказану земельну ділянку у встановленому законом порядку.

На підставі вказаного рішення відомості щодо права власності відповідача ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку внесені до реєстру речових прав 20.10.2016 р. (а.с.31)

За змістом Довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями № 548 від 12.04.2016 року Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, потребують визначення наявні обмеження земельної ділянки, щодо якої розробляється технічна документація, а також площа, на якій діють такі обмеження (а.с. 118).

Відповідно до висновку ТОВ «ГІК «Кадастр» згідно класифікатора обмежень та обтяжень у використанні земельних ділянок, затвердженого наказом Державного комітету із земельних ресурсів № 643 від 29.12.2008р., обмежень у використанні щодо спірної земельної ділянки не має (а.с. 119).

Матеріалами справи підтверджено, що спірна земельна ділянка розташована на землях житлової і громадської забудови, що перебувають у запасі на території смт. Кирилівка, на відстані від урізу води Азовського моря - 807 метри, Утлюкського лиману - 82 метрів (а.с. 27).

Згідно з відомостями, що містяться у листі Кирилівської селищної ради № 428 від 19.03.2018р., на час надання відповіді проект землеустрою із встановлення меж прибережної захисної смуги Азовського моря та лиманів на території смт. Кирилівка виготовлений та знаходиться в Міністерстві екології та природних ресурсів України для його погодження згідно з чинним законодавством (а.с. 30).

Доказів погодження вказаного проекту на час апеляційного розгляду Кирилівською селищною радою не надано.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області № 0-8-0.36-1671/115-18 від 22.06.2018 проект землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги Азовського моря та Молочного, Утлюкського лиманів на території Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області не розроблявся, прибережна захисна смуга навколо Азовського моря та лиманів не встановлювалась ( а.с. 32).

Отже, межі прибережної захисної смуги Азовського моря та лиманів на сьогоднішній день не є погодженими у будь-якому визначеному розмірі, а також не визначені вони селищною радою у містобудівній документації.

Судом першої інстанції не враховано, що виділення у власність земельних ділянок, які знаходяться у наближеній відстані до водойм, річок, морів, має специфічні особливості.

За приписами ч. 1 ст. 3 ВК України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина 2 ст. 3 ВК України визначає, що до водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції, та чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Статтею 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до ч. 4 ст. 84 ЗК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (ч. 2 ст. 59 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч. 4 ст. 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається ст.ст. 60, 62 ЗК України та ст.ст. 1, 88, 90 ВК України.

За положеннями ст. 61 ЗК України, ст. 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів; для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Відповідно до ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації; уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно з п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються ст.ст. 50, 54 Закону України «Про землеустрій».

Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони, визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16.

Суд першої інстанції безпідставно виходив з позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постановах від 18.04.2018 року у справі № 802/350/17-а та від 30 травня 2018 року у справі № 150/928/14-а, оскільки викладені правові висновки стосувались питання визначення юрисдикції щодо позовів, єдиною вимогою яких було скасування рішень органів місцевого самоврядування та виконавчої влади.

Стосовно вимоги прокурора про повернення земельної ділянки до територіальної громади судова колегія дійшла висновку, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції не будуть порушені, оскільки нею гарантується захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. Тому для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

За правилами ст. 59 ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Однак громадяни та юридичні особи за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно одержати у власність лише замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Натомість землі водного фонду можуть передаватися цим суб`єктам тільки на умовах оренди для визначених законом потреб (ч. 4 ст. 59 ЗК України).

Отже, стосовно землі водного фонду закон забороняє органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади передавати в приватну власність землю відповідного цільового призначення окремо від дозволеного для передачі об`єкта замкненої природної водойми загальною площею до 3 га.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 не міг набути право приватної власності на спірну земельну ділянку на законних підставах.

Оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття органом місцевого самоврядування відповідного рішення, яке не відповідає вищенаведеним положення земельного та водного кодексів.

Верховний Суд України у справі № 6-1376ц16 дійшов висновку, що витребування спірних земельних ділянок із володіння відповідачів відповідає критерію законності: воно здійснюється у зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог ВК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

У зазначеній справі суд касаційної інстанції встановив, що відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянки перебувають у межах прибережної захисної смуги, а тому вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх, відповідачів, добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 30.05.2018 року у справі № 469/1393/16 підтримала вказані висновки.

Враховуючи пряму заборону наведеними вище нормами законів фізичним особам мати у власності земельні ділянки прибережних захисних смуг вздовж морі та лиманів, є очевидним допущене порушення, у якому суспільний інтерес має в такому разі найвищий пріоритет та підлягає захисту у обраний позивачем спосіб.

Колегія суддів дійшла висновку, що відсутність позовних вимог про скасування права власності відповідача на земельну ділянку не може бути підставою для відмови в позові, оскільки прокурором заявлено вимогу про зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку у зв`язку з визнання незаконним та скасуванням рішення органу місцевого самоврядування про її надання. Прокурор може звернутись з вимогою про скасування реєстрації права власності, якщо такі дії добровільно не будуть здійсненні ОСОБА_1 .

В рішенні ЄСПЛ у справі «Депаль проти Франції» (заява № 34044є/02) від 29 березня 2010 року зазначено, що «збереження прибережної зони, а особливо пляжів, «місць, відкритих для всіх», є прикладом місць, які вимагають особливого порядку облаштування. ЄСПЛ вважав у зв`язку з цим, що втручання держави в здійснення заявником своїх прав мало законну мету загального інтересу: заохотити вільний доступ до берегової смуги, необхідність якого встановлена із усією очевидністю».

ЄСПЛ в цьому рішенні вказував, що «політика облаштування території та охорони навколишнього середовища, де переважаюче значення має загальний інтерес, надає державі ширшу свободу розсуду, ніж це має місце при регулюванні виключно цивільних прав».

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню згідно з п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про задоволення позову виконуючого обов`язки керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України прокуратура Запорізької області має право на компенсацію відповідачами суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в розмірі 3524 грн., суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, в розмірі 5286 грн., всього 8810 грн. по 4405 грн. з кожного відповідача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Запорізької області задовольнити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 26 березня 2019 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов виконуючого обов`язки керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення та зобов`язання повернути земельну ділянку - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати пп. 1.7 пункту 1, пункт 2 рішення Кирилівської селищної ради від 02.08.2016 року № 42 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення і передачі у власність земельних ділянок», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0793 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки :10:001:0154 , яку надано у власність ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) повернути на користь територіальної громади смт. Кирилівка Якимівського району в особі Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області земельну ділянку площею 0,0793 га з кадастровим номером земельної ділянки :10:001:0154 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 та Кирилівської селищної ради на користь прокуратури Запорізької області судовий збір в сумі 8810 грн., по 4405 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: