КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Шкірай М.І. 23 серпня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державна спеціалізована фінансова установа "Державний фонд сприяння молодіжному будівництву" про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, поділ майна,-

встановив:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину квартири за кожним. Також просила визнати автомобіль спільною сумісною власністю, визнати за кожним право власності на 1/2 його частину і визнати залишок по кредитному боргу спільним зобов`язанням, розділити його в рівних долях.

Одночасно із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на квартиру, до набрання рішенням суду законної сили заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири.

Необхідність у забезпечення позову обґрунтовує тим, що залишок кредитного боргу є незначним, відповідач може погасити його та відчужити квартиру.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, заяву задовольнити.

В апеляційній скарзі посилається на обставини придбання квартири в період шлюбу і те, що її прізвище не фігурує в будь-яких договорах, у зв`язку із чим відповідач може цим скористатись цим та відчужити квартиру. Зазначає, що заборона на відчуження, що накладена на квартиру у зв`язку із іпотекою, не убезпечить у майбутньому від її продажу, оскільки залишок боргу по кредиту залишився незначним і після його погашення заборона буде знята.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши про відсутність намірів відчуження квартири.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заява не містить належного обґрунтування для вжиття заходів забезпечення позову і що існує ризик неможливості виконати рішення суду. Суд також вказав, що квартира перебуває під забороною відчуження, що накладений на підставі Договору іпотеки квартири збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту від 24 червня 2009 року, у зв`язку із чим відсутня повторна необхідність у накладенні заборони.

З такими висновками суд апеляційної інстанції повністю погодитися не може з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати

особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

З матеріалів справи убачається, що між сторонами виник спір щодо права власності на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_1 , зміна правового статусу якої може призвести про неможливість фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Висновок суду першої інстанції про те, що квартира перебуває під забороною відчуження, що накладений на підставі Договору іпотеки квартири збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту від 24 червня 2009 року, у зв`язку із чим відсутня повторна необхідність у накладенні заборони, є помилковим, оскільки заборона відчуження на підставі Договору іпотеки є тимчасовою, пов`язана з іншими правовідносинами , відтак може бути скасована незалежно від вирішення цієї справи.

Натомість негативним наслідком неналежного забезпечення позову у цій справі є вірогідність реалізації спірної квартири, що під час вирішення спору може призвести як до затягування її розгляду, так і неможливості виконання судового рішення.

Отже накладення арешту в даному випадку є ефективним видом забезпечення, безпосередньо співвідносяться з предметом позову, відповідно існує конкретний зв`язок між заходами забезпечення позову і предметом позову, і тому вжиті судом заходи забезпечення позову спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення наступного змісту.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Боржником відповідно до цієї постанови є ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Стягувачем відповідно до цієї постанови є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Постанова суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її винесення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання нею законної сили.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова