ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року

м. Харків

Справа №644/6354/16-ц

Провадження 22ц/818/4753/19

Категорія: трудові

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ТОВ фірма « ЕЛАВУС ЛТД»

третя особи: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма « ЕЛАВУС ЛТД»

на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 11 січня 2017 року у складі судді Бабенко Ю.П., -

в с т а н о в и в:

03.08.2016 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку в день звільнення в сумі 10060,45 грн., суму середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 67551,22 грн., суму індексації заробітної плати за затримку її виплати у розмірі 18843,22 грн., а всього 96454,89 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 07 травня 2007 року вона була прийнята на роботу до ДП «ХДЦЗ» на посаду бухгалтера, наказом від 01.07.2010 була переведена до ТОВ фірма «Елавус ЛТД», яка є правонаступником ДП «ХДЦЗ»., на підставі наказу від 27 січня 2014 року була звільнена з роботи за згодою сторін.

За період з листопада 2013 року по січень 2014 року заробітна плата їй не виплачувалася, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по заробітній платі у суму 5234,64 грн., яка не була виплачена при звільненні.

Через відсутність коштів у відповідача, їй також не була виплачена компенсація за невикористану відпустку в кількості 54 дня в сумі 4825,81 грн.

Невиплата зазначених сум підтверджено довідкою відповідача, яку надано їй в день звільнення.

Не проведення з вини підприємства розрахунку з працівником в день звільнення є підставою для виплат працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 67551,22 грн., сума індексації за затримку виплати заробітної плати за період з лютого 2014 по травень 2016 року складає суму 18843,22 грн., виходячи з розрахунків, які наведено в позовній заяві.

В судовому засіданні Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 30.09.2016 (а.с. 32) задоволено клопотання ТОВ «ЕЛАВУС ЛТД» про залучення в якості третьої особи ОСОБА_2 ( а.с.26).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 січня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 заборгованість по зарплаті 10060,45 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 67551,22 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати 18843 грн. 22 коп., всього 96454 грн. 89 коп. та на користь держави судовий збір у розмірі 1446 грн. 82 коп.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 16 лютого 2017 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ фірми «Елавус ЛТД» задоволено частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 січня 2017 року змінено в частині стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 18 843 грн 22 коп і судового збору в сумі 1 446 грн 82 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ фірми «Елавус ЛТД» про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 8 782,77 грн.

В іншій частині заочне рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року (провадження №61-15861св18) касаційну скаргу ТОВ фірма «ЕЛАВУС ЛТД» задоволено.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

В апеляційній скарзі ТОВ Фірма « ЕЛАВУС ЛТД» просить скасувати заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 11.01.2017 року в частині стягнення суми нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку в день звільнення в сумі 10060,45 грн., суми середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 67551,22 грн. суми індексації заробітної плати за затримку її виплати у розмірі 18843,22 грн. і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення порушено норми процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначає, що в письмових запереченнях на позов, відповідачем зверталася увага суду на ту обставину, що довідка про середню заробітку плату ( дохід) від 27.01.2014 № 384 та наказ від 27.01.2014 № 4-к є сфальсифікованими. З метою встановлення зазначеного факту представником відповідача було подано клопотання про виклик і допит у якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , однак всупереч вимогам п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року було залишено судом першої інстанції без задоволення.

Також судом першої інстанції залишено без належної уваги клопотання представника відповідача про витребування із регіонального управління Пенсійного фонду персоніфікованих даних стосовно позивача.

Крім того, судом залишена без уваги та обставина, що ОСОБА_1 не змогла пояснити, а також підтвердити належними та допустимими доказами розмір часток в загальній сумі 10060,45 грн., яку становить заробітна плата, а яку становить компенсація за невикористану відпустку.

Також судом до спірних правовідносин застосовано закон, який не підлягає застосуванню, а саме Постанова Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, яка регулювала відносини із виплат компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням терміні її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з січня 1998 р. по 31 грудня 2000 року( п. 2 постанови), незважаючи на те, що суд першої інстанції встановив період нарахування спірних грошових коштів з 1 лютого 2014 по 01 червня 2016 року.

Зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати за листопад, грудень 2013 року та за період з 1 по 27 січня 2014 року у розмірі 5234,64 грн., які в повному обсязі задоволено судом першої інстанції, не підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, оскільки загальна сума заробітної плати ОСОБА_1 за листопад та грудень 2013 року перевищує на 185,69 грн., заявлену у позові заборгованість із заробітної плати за три календарних місяці.

Також судом першої інстанції не врахована та обставина, що вимоги позивача не були подані до Господарського суду Харківської області у справі № 922/3048/15 відповідно до Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

В судове засідання учасники справи нез`явилися, повідомлялися про дату, час та місце слухання справи своєчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не сповістили, заяв із зазначенням відношення до апеляційного розгляду справи та відзивів на апеляційну скаргу не надано.

Поштова кореспонденція, яка у передбаченому законом порядку надсилалася рекомендованими листами на адресу сторін, поверталася до суду не врученою. Виклик сторін у судове засідання на 11.12.2019 року о 11-00 год., здійснено судом шляхом оголошення розміщеного в мережі Інтернет на сайті Харківського апеляційного суду.

Зважуючи на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 11, 44, 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутністю осіб, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України, передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами не було спору про розмір заробітної плати позивача в день звільнення і пізніше остання не відмовлялася від отримання заборгованості по зарплаті; відповідач не повідомляв позивача про необхідність і можливість отримання кінцевого розрахунку по заробітній платі при звільненні з роботи. Позивачем доведено факт порушення терміну проведення остаточного розрахунку призначених сум. Крім того, зазначив, що порушення процедури про банкрутство роботодавця не може свідчити про відсутність його вини в невиплаті належних коштів і не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплатити зазначені кошти.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

За змістом статті 213 ЦПК України від 18 березня2004 року (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 214 ЦПК України (у тій же редакції) суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судовим розглядом встановлено, що з 07 травня 2007 року до 27 січня 2014 року ОСОБА_1 працювала у ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» на посаді бухгалтера.

Наказом ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» від 27 січня 2014 року № 4-к була звільнена із займаної посади за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

При звільненні з роботи остаточний розрахунок з позивачем проведений не був.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надала суду непосвідчену повноважною особою ксерокопію довідки б/н від 27.01.2014 року директора підприєства Довгополова А.М. (без підпису головного бухгатлтера), в якій зазначено, що на день звільнення ОСОБА_1 заборгованість підприємства по невиплаченій заробітній платі складала 10 060,45 грн. (том 1 а.с.4).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

Заперечуючи проти позову та в апеляційній скарзі ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» посилається на те, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 23 червня 2015 року порушено провадження у справі № 922/3048/15 про банкрутство ТОВ Фірма «Елавус ЛТД», тому спірні відносини, що пов`язані з притягненням відповідача до відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України підпадають під діюЗакону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року у справі № 922/3048/15 провадження у справі про банкрутство ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» припинено у зв`язку із задоволенням всіх кредиторських вимог (дані з ЄДРСР).

Відповідно до частини четвертою статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Пунктами 4-7 частини першої, частиною четвертою статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство, якщо: затверджений звіт керуючого санацією боржника в порядку, передбаченому цим Законом; затверджена мирова угода в порядку, передбаченому цим Законом; затверджений звіт ліквідатора в порядку, передбаченому цим Законом; боржник виконав усі зобов`язання перед кредиторами. У випадках, передбачених пунктами 4-7 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про закриття провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 644/2139/16-ц (провадження № 61-14899сво18) Верховний Суд дійшов висновку «про відсутність у цій справі підстав для задоволення позову у зв`язку з тим, що в межах розгляду господарським судом справи про визнання ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» банкрутом ОСОБА_3 не заявив у встановлений строк вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату, тому такі вимоги є погашеними».

За таких обставин рішення суду першої інстанції у відповідності до п.п.1,2,4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи, що апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу та відмовляє у задоволені позову, за правилами п. 2 ч. 2, ч. 6, ч.16 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України , судовий збір у розмірі 2 218 грн. 47 коп., понесений ТОВ фірма «ЕЛАВУС ЛТД» у зв`язку з переглядом справи у судах касаційної (1 157,46 грн.) та апеляційної інстанції (1061,01 грн.), підлягає компенсації за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ч. 1 п.п. 1,2,4 ст.376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма « ЕЛАВУС ЛТД» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 11 січня 2017 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю фірма « ЕЛАВУС ЛТД» про стягнення заробітної плати, компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ЕЛАВУС ЛТД» () судовий збір у розмірі 2 218 (дві тисячі двісті вісімнадцять) грн. 47 (сорок сім) коп., понесений у зв`язку з переглядом справи у судах касаційної та апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий П.В. Кісь

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина