У Х В А Л А

20 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 194/1149/17

Провадження № 14-454цс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Лященко Н. П.,

суддів Антонюк Н.О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування банківського вкладу за деліктним зобов`язанням, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року (судді: Варенко О. П., Городнича В. С., Лаченкова О. В.),

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В. В. (далі - Уповноважена особа та ПАТ «Дельта Банк» відповідно), в якому уточнивши позовні вимоги просила: стягнути з відповідачів на її користь гарантовану суму відшкодування, згідно з договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро № 003-03616-250215 від 25 лютого 2015 року в розмірі 45282 грн; нанесений збиток (відшкодування упущеної вигоди) у розмірі 13606,93 грн; відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні витрати) у розмірі 29711,52 грн; відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми; пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 3401,73 грн та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн, судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 25 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу № 003-03616-250215 «Зростаючий» у євро (далі - Договір), за яким банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 1500,00 євро у тимчасове строкове користування та зобов`язується сплачувати проценти за його користування з розрахунку 4,5 % річних.

Відповідно до пункту 1.3 Договору вклад залучається на строк з моменту зарахування вкладу та по 11 березня 2015 року включно.

Пунктом 1.10 Договору визначено, що вклад виплачується вкладнику у разі закінчення строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та Правилами банку.

Крім того, 25 лютого 2015 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, якою змінено та викладено в іншій редакції пункт 1.8 статті 1 цього договору, шляхом зазначення про можливість зарахування вкладу при перерахуванні з відкритого в ПАТ «Дельта Банк» поточного рахунку іншої фізичної особи. Так, 25 лютого 2015 року на рахунок ОСОБА_1 було зараховано 1500,00 євро, що за курсом Національного банку України та станом на 2 березня 2015 року (дата запровадження тимчасової адміністрації) складає 45282,00 грн.

Постановою Правління Національного банку України № 150 від 2 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, цього ж дня, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» та призначено Уповноважену особу.

У березні-червні 2015 року ОСОБА_1 зверталась до ПАТ «Дельта Банк» щодо повернення свого вкладу, однак листом вих. № 05-3037378 від 13 липня 2015 року їй повідомлено, що на підставі пункту 3 частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI) Уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або прийняти здійснення банком будь-яких операцій, а оскільки з 3 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» здійснює свою діяльність на підставі зазначеного закону, який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків, то за рахунками, відкритими на її ім`я, операції з виплат тимчасово обмежені.

Також обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначала, що у вересні 2015 року дізналась про те, що її немає в переліку вкладників, які мають право на відшкодування гарантованої суми, тому звернулась до Уповноваженої особи з клопотанням про роз`яснення причин невключення її до такого переліку. Однак, тимчасова адміністрація ПАТ «Дельта Банк» листом № 8821/3124 від 23 вересня 2015 року повідомила позивача про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) № 003-03616-250215 від 25 лютого 2015 року.

На момент подання позовної заяви кошти банківського вкладу в розмірі 45282,00 грн ОСОБА_1 з її депозитного рахунку не повернуті, відтак позивач вважає свої цивільні (деліктні) права порушеними з дня початку виплати Фондом коштів вкладникам ПАТ «Дельта Банк», а саме з 11 червня 2015 року.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 5 червня 2018 року, уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , в частині позовних вимог до Акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочним рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 4 вересня 2018 року, з урахуванням ухвали цього суду про виправлення описки від 21 вересня 2018 року, уточнену позовну заяву задоволено.

Стягнуто з Фонду на користь ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування за Договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро № 003-03616-250215 від 25 лютого 2015 року в розмірі 45282, 00 грн.

Стягнуто з Фонду судовий збір у розмірі 640, 00 грн на користь держави на р/р 6001 в Казначействі України (ЕАП), отримувач ГУК у м. Києві/ м. Київ, , МФО 899998, призначення платежу: судовий збір, Код 22030106.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кошти на рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 у ПАТ «Дельта Банк» є вкладом у розумінні Закону № 4452-VI, а тому вимоги позивача про відшкодування коштів у межах гарантованої суми є обґрунтованими, а відмова Фонду повернути ці кошти - незаконною. Уповноважена особа в частині реалізації своїх повноважень щодо банку, до якого застосовано тимчасову адміністрацію, є по суті органом управління останнього, оскільки після призначення тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження. Укладений договір банківського вкладу є правомірним, його недійсність законом або судом не встановлена, а у відповідача не було законних підстав відносити вказаний договір до категорії нікчемних правочинів та відмовляти позивачу у відшкодуванні депозитних коштів за цим договором за рахунок коштів третьої особи.

Місцевий суд також указав, що Фонд не є суб`єктом владних повноважень у розумінні норм Кодексу адміністративного судочинства України, тому спір не є публічно-правовим, а пов`язаний з невизнанням відповідачем цивільно-правової угоди та невиконанням її умов, отже випливає з договірних відносин і має вирішуватися судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Судовий збір, сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги у розмірі 2400,00 грн, компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та закриваючи провадження у справі, виходив із того, що спір не відноситься до цивільної юрисдикції, а є публічно-правовим та підлягає розгляду у порядку Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки виник з приводу формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду як суб`єкта владних повноважень, та стосується виконання останнім функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, тому його розгляд належить до компетенції адміністративних судів.

У травні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, так як спірні правовідносини пов`язані з невизнанням відповідачем цивільно-правової угоди та невиконанням її умов. ОСОБА_1 зазначає, що звернулася до суду за захистом своїх порушених прав, що виникли із цивільних правовідносин, а саме з цивільно-правової угоди, а юрисдикція спору, однією із сторін у якому є Фонд, визначається виходячи зі змісту правовідносин та функцій Фонду або його уповноваженої особи. При цьому, на думку позивача, суб`єктом владних повноважень у разі ліквідації банківської установи є саме Уповноважена особа, а не юридична особа без бюджетного фінансування -Фонд. Вказує на те, що позов поданий нею до Фонду та стосується невиконання останнім обов'?язку по відшкодуванню банківського вкладу, тому повинен розглядатися впорядку цивільного судочинства.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У червні 2019 року Фонд подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на те, що за сталою практикою Великої Палати Верховного Суду справи такої категорії підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Верховного Суду від 1 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 7 серпня 2019 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з огляду на те, що ОСОБА_1 оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної та суб`єктної юрисдикції (частина шоста статті 403 ЦПК України).

Частиною шостою статті 403 ЦПК України встановлено, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, з обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 ЦПК України (частина четверта статті 404 цього Кодексу).

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає мотиви, на підставі яких постановлено ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 серпня 2019 року, обґрунтованими та приймає справу до розгляду в межах оскарження з підстав, установлених частиною шостою статті 403 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Разом із тим суд вважає за необхідне проінформувати учасників справи щодо процесуального порядку розгляду їх справи шляхом надіслання копій цієї ухвали.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, статтями 402-404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування банківського вкладу за деліктним зобов`язанням, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження на 18 вересня 2019 року в приміщенні Верховного Суду за адресою: вул. Пилипа Орлика, 8, м. Київ.

3. Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. П. Лященко
Судді: Н. О. Антонюк О. С. Золотніков
Т. О. Анцупова О. Р. Кібенко
С. В. Бакуліна В. С. Князєв
В. В. Британчук Л. М. Лобойко
Ю. Л. Власов О. Б. Прокопенко
М. І. Гриців Л. І. Рогач
Д. А. Гудима О. М. Ситнік
В. І. Данішевська О. С. Ткачук
Ж. М. Єленіна В. Ю. Уркевич О. Г. Яновська