Ухвала

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 486/755/19

провадження № 61-15151 ск 19

Верховний Суд у складі колегії судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду м. Києва

від 18 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до ОСОБА_2

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 05 вересня 2003 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею та знаходиться на її утримані. Оскільки вона не працює та є особою з інвалідністю третьої групи, в той час як відповідач офіційно працює, але не надає матеріальну допомогу на утримання сина, просила стягнути з відповідача 1/6 частини усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач 07 червня 2019 року, в день судового засідання, подав заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області

від 07 червня 2019 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03 травня 2019 року та до досягнення ним повноліття. Вирішення питання судового збору. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості з врахуванням майнового стану відповідача та у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог позивача.

Рішенням Миколаївського апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 червня 2019 року змінено в частині визначення розміру частки аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальний стан відповідача, а саме те, що з січня

2019 року по червень 2019 року його заробіток склав 103 980,57 грн, а також обставини наявності у платника аліментів непрацездатних батьків. Крім того, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років з 01 січня 2019 року в розмірі 2027 грн, тобто визначений судом розмір аліментів більш ніж у 2,5 рази перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. При цьому, стан здоров`я матері дитини не є безумовною підставою для визначення аліментів на дитину у розмірі зазначеному у позові, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що не є безспірною підставою для стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі письмову заяву

ОСОБА_2 про визнання ним позову, оскільки поклавши в основу визнання відповідачем позову, який не заперечував проти стягнення аліментів, але не в розмірі пред`явленому позивачем, всупереч положенням частини другої статті 206 ЦПК України, суд не роз`яснив відповідачу наслідків цієї процесуальної дії.

12 серпня 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду м. Києва від 18 липня

2019 року, в якій просила скасувати це судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови не врахував обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, також не надав оцінку всім доказам і розрахункам та не взяв до уваги її матеріальне становище й те, що вона є інвалідом третьої групи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, справи які (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), є справи, які фактично можна поділити на справи: у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; та справи незначної складності, які визначені судом малозначними, у тому числі малозначні в силу закону з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітню дитину, які випливають з сімейних правовідносин, а тому ця справа є справою незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Встановлені судами фактичні обставини справи та правовідносини; доводи касаційної скарги; ціна позову та застосування норм матеріального та процесуального права дають підстави для висновку, що зазначена скарга не представляє значної складності, а тому в силу пункту 2 частини 1 статті 19 ЦПК України є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко