Справа № 482/1827/19
Номер провадження 2/482/617/2019
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі головуючого: судді Демінської О.І., за участю секретаря судового засідання Мозгової В.В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В позовній заяві зазначає, що 15.11.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Новоодеського РУЮ Миколаївської області зареєстровано шлюб між сторонами, який рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27.12.2016 року розірвано.

За час сумісного проживання та за рахунок спільних коштів сторони придбали у власність житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який оформлене за відповідачем, що підтверджується рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 30.06.2004 року.

Посилаючись на викладене, положення ст.ст. 60,61,69 СК України, позивач просить про поділ спірного майна між нею та відповідачем, виходячи з рівності часток подружжя.

Ухвалою суду від 04.10.2019 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

08.11.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

03.12.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що будинок був придбаний за спільні кошти та в період їхнього з відповідачем шлюбу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав у ньому викладених, просила про його задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Вислухаши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 15 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Новоодеського РУЮ Миколаївської області зареєстровано шлюб між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 .

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27.12.2016 року шлюб між сторонами розірвано.

30.05.2003 року, до реєстрації шлюбу між сторонами, відповідачем по справі ОСОБА_3 був придбаний житловий будинок з надвірними спорудами та земельною ділянкою розміром 0,2352 га для обслуговування житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 30.06.2004 року договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 30.05.2003 р., було визнано дійсним та за ОСОБА_3 визнано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та земельною ділянкою розміром 0,2352 га для обслуговування житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, відповідачем ще до реєстрації шлюбу сторін, 30.05.2003 р., був придбаний спірний житловий будинок.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначене майно отримано у власність відповідачем за час дії Кодексу про шлюб та сім`ю, який і підлягає застосуванню під час вирішення питання щодо поділу майна подружжя.

Ст.ст. 22, 28 КпШС України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. При цьому в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Положеннями ст. 29 цього Кодексу встановлено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Застосування судом строку позовної давності можливе лише у разі, коли буде встановлено наявність підстав для задоволення позову, але суд дійде висновку про те, що строк позовної давності пропущений стороною і відсутні поважні причини для його поновлення.

Згідно вимогам ст.ст. 12,13 КпШС України шлюб укладався в державних органах реєстрації актів громадянського стану. При цьому права і обов`язки подружжя породжував лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначався моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Сімейний Кодексу України, на норми якого посилається позивач, набрав чинності 01.01.2004 р., положення його зворотної дії у часі не мають, а тому не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на те, що житловий будинок був придбаний відповідачем у період шлюбу.

За положеннями ст. 112 ЦК УРСР в редакції на момент виникнення вказаних у позові спірних правовідносин, майно могло належати на праві спільної власності також і двом чи кільком громадянам.

Відповідно ст.ст. 12,13 Закону України Про право власності N 697-XII від 7 лютого 1991 року, який діяв на момент укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав.

Згідно рекомендаціям, що містяться у п. 5 Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 КпШС України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність").

Твердження позивача про те, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний у період шлюбу, за спільні кошти, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 30.06.2004 року встановлено, що договір купівлі продажу зазначеного будинку відбувся саме 30.05.2003 року, тобто до реєстрації шлюбу між сторонами. ДРказів того, що майно було придбано внаслідок спільної праці сторін у справі суду не надано та про існування таких обставин не йдеться у позові.

Частиною третьою статті 12 та частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межа заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У контексті спірних правовідносин, для визнання спірного майна спільним позивач повинна довести, що на час придбання нерухомого майна вона та відповідач проживали однією сім`єю і джерелом набуття даного майна були спільні сумісні кошти або спільна праця сторін.

Позивач належними та допустимими доказами не довів, що спірне майно належить їм із відповідачем на праві спільної сумісної власності, яке виникло б на підставі положень діючого на той час законодавства.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з їх безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 18, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 24.12.2019 р. у звязку із перебуванням головуючого у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні.

Суддя: О.І.Демінська