ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/752/18Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/817/1083/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

за участю представника апелянта - ОСОБА_1 ,

позивача - ОСОБА_2 ,

представника позивача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у режимі відеоконференції цивільну справу № 604/752/18 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 07 серпня 2019 року, ухваленого суддею Сташків Н.Б., у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (на даний час ПАТ «Страхова компанія «АРКС»), ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 08 листопада 2017 року близько 19:20 год. водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «HYUNDAI SONATA» р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Т20-02 сполученням «Тернопіль-Скалат-Жванець» у напрямку м.Скалат Підволочиського району Тернопільської області, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху автомобіля. В результаті даної ДТП ОСОБА_7 отримав несумісні з життям травми та помер на місці події. Смерть його сина настала від поєднаної травми голови та шиї. Таким чином, між отриманою внаслідок ДТП травмою та настанням смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Зазначив, що внаслідок втрати сина він зазнав моральних страждань, що виразились у негативних емоціях та переживаннях внаслідок раптової та передчасної загибелі сина. Усвідомлення того факту, що сина вже немає серед живих стало для нього сильним ударом, завдало невимовного болю непоправної втрати близької людини, яку сильно любив, ростив, виховував і виправдано надіявся на онуків.

Враховуючи, що власником транспортного засобу, а також особою, котра перебувала за кермом автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, є відповідач по справі, просив стягнути з відповідача ОСОБА_6 361600 грн. моральної шкоди.

Крім того, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця була застрахована страховиком - ПАТ «СК «АХА Страхування» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому просив стягнути із страхової компанії в його користь 38400 грн., що еквівалентно 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 07 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ПАТ «Страхова компанія «АРКС» в користь ОСОБА_2 38400 грн. моральної шкоди, а також в користь держави 1921 грн. судового збору.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, ПАТ «Страхова компанія «АРКС» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, ДТП настало в результаті грубої необережності самого потерпілого, однак, суд не застосував норму ст.1193 ЦК України в частині вимог до ПАТ «Страхова компанія «АРКС» та не зменшив розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню зі Страхової компанії.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про уповноваження позивача матір`ю ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на отримання належної їй частки страхового відшкодування моральної шкоди. Суд не звернув уваги на норми п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої право на відшкодування моральної шкоди в даному випадку мають батьки ОСОБА_7 в рівних частках.

Враховуючи наведене, просить ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог до ПАТ «СК «АРКС» в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Шишлов О.Є. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Ленько Р.І. проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Апеляційна скарга подана лише в частині задоволених позовних вимог до ПАТ «Страхова компанія «АРКС», а тому в іншій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступні обставини.

08 листопада 2017 року близько 19:20 год. водій автомобіля марки «HYUNDAI SONATA» р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Т20-02 сполученням «Тернопіль-Скалат-Жванець» у напрямку міста Скалата Підволочиського району Тернопільської області, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину дороги зліва на право відносно руху автомобіля. Внаслідок отриманих травм пішохід помер на місці пригоди, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області від 09 листопада 2017 року (т.1 а.с.14).

Згідно резолютивної частини висновку експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи № 825 від 09 листопада - 07 грудня 2017 року при судово-медичній експертизі трупа громадянина ОСОБА_7 , 1993 року народження, виявлено відкриту черепно-мозкову травму у вигляді перелому лобної кістки та масивних крововиливів під оболонку головного мозку, в його речовину та шлуночкову систему, масивну травму м`яких тканин обличчя та кісток лицевого черепа, у вигляді численних саден, ран та синців на обличчі, відкритих переломів кісток носа, верхньої та нижньої щелеп з розривом діафрагми рота та травматичною екстрадицією 1, 2-го правих зубів нижньої щелепи та 1, 2, 3-х лівих і правих зубів верхньої щелепи, закриту травму шийного відділу хребта, у вигляді, просторого садна на передній поверхні шиї та розриву зчленування між тілами 7-го шийного і 1-го грудного хребців з повним розривом передньої повздовжньої зв`язки, міжхребцевого диска між ними та ушкодженням спинного мозку на цьому рівні, травму грудей з численними переломами лівих ребер та правої лопатки, просторого садна спини, закриту травму тазу, у вигляді, повних розривів лобкового та обох крижово-здухвинних зчленувань, закритий перелом лівої плечової кістки та численні садна на обох руках, закритий перелом лівої стегнової кістки та відкриті переломи обох кісток правої гомілки, з просторими синцями та саднами і їх проекціях (т.1 а.с.16-19).

Дані ушкодження утворились прижиттєво, незадовго до настання смерті громадянина ОСОБА_7 , що підтверджується багряно-синюшним забарвленням синців, запалими червоно-коричневими поверхнями саден, відсутністю ознак загоєння в ранах та розривах, відсутністю ознак консолідації (зрощення) в переломах, темно-червоним забарвленням крововиливів у зв`язковому апараті хребта, темно-червоним забарвленням крововиливів під оболонками головного та спинного мозку, темно-червоним забарвленням крововиливів у м`яких тканинах в місцях ушкоджень.

Масивність та різноманітність тілесних ушкоджень, їх локалізація на різних анатомічних ділянках тіла, наявність ознак різкого струсу тіла (у вигляді крововиливів у зв`язковий апарат внутрішніх органів), вказують, що в даному випадку мала місце транспортна травма, зокрема, наїзд транспортного засобу, котрий в момент наїзду перебував у вертикальному чи близькому положенні.

Смерть громадянина ОСОБА_7 настала від поєднаної травми голови та шиї, а саме: масивного травмування м`яких тканин обличчя з переломами кісток лицевого і мозкового черепа, масивними крововиливами під оболонки головного мозку, в його речовину і шлуночкову систему та розриву зчленування між тілами 7-го шийного і 1-го грудного хребців, з ушкодженням спинного мозку на цьому рівні.

Таким чином, між отриманою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди травмою та настанням смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між ОСОБА_6 та ПАТ «Страхова компанія «АРКС» (стара назва АТ «СК « АХА Страхування») було укладено (Договір) № АК/ 5883839 від 28 лютого 2017 року, предметом якого являється автомобіль марки «HYUNDAI SONATA» р.н.з. НОМЕР_1 (т.1. а.с.22).

25 червня 2018 року позивач звернувся до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування, зазначивши банківські реквізити, а також надав страховій компанії свідоцтво про смерть, копію висновку експерта, інформацію про родичів першого ступеня споріднення, копію паспорту, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 , довідку про склад сімї (т.1 а.с.55).

Судом першої інстанції встановлено, що страхове відшкодування не виплачувалось, оскільки позивачем не було надано всіх необхідних документів і в страховика не було інформації щодо набрання рішенням по кримінальній справі законної сили.

З таким висновком страхової компанії суд першої інстанції вірно не погодився виходячи із наступних міркувань.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому даним Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» заявником до заяви про страхове відшкодування долучено:

- копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06 серпня 1993 року, виданого виконкомом Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області, з якого вбачається, що батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (т.1 а.с.24);

- довідку виконавчого комітету Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області, з якої вбачається, що на день смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним в житловому будинку АДРЕСА_1 , були зареєстровані : ОСОБА_9 - дядько померлого, ОСОБА_8 - мати померлого, ОСОБА_2 - батько померлого, ОСОБА_9 - бабуся померлого, ОСОБА_10 - сестра померлого, ОСОБА_11 - племінник померлого, ОСОБА_12 - племінник померлого (т.1 а.с.25);

- фотокопію свого паспорта;

- свідоцтво про смерть;

- ідентифікаційний номер.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 29 січня 2018 року постанову старшого слідчого відділу слідчого управління ГУНП в Тернопільській області про закриття кримінального провадження від 29 грудня 2017 року скасовано, а матеріали повернуті для продовження досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою старшого слідчого управління ГУНП в Тернопільській області від 26 квітня 2019 року кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за № 0000309 від 09 листопада 2017 року закрито, у зв`язку із відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Таким чином, у даному кримінальному провадженні було прийнято кінцеве рішення, що набрало законної сили. Проте, з часу винесення вказаної постанови страховою компанією ПАТ «Страхова компанія» АРКС» не вчинено жодних дій, не прийнято рішень щодо відмови чи нарахування та виплати позивачу ОСОБА_2 зазначених у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувань.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_6 , як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану такими джерелом, незалежно від наявності його вини.

Аналогічний висновок висвітлений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року справа № 352/342/17.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із розписки від 12 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_6 2 500 дол. США компенсації за шкоду, завдану в результаті вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 08 листопада 2017 року, внаслідок смерті її сина у присутності ОСОБА_13 , позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_8 претензій до ОСОБА_6 не має та в майбутньому не матиме (т.1 а.с. 44).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була забезпечена полісом № АК/ 5883839 обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів від 28 лютого 2017 року. Страхувальником згідно з полісом є ОСОБА_6 , а страховиком - ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (на даний час ПАТ «Страхова компанія «АРКС»).

Відповідно до пункту 3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачами) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Тобто, за пунктом 3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено окремий ліміт відповідальності по відшкодуванню страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого, а саме 12 мінімальних заробітних плат встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Оскільки згідно із Законом України «Про Державний бюджет України 2017 року» розмір мінімальної заробітної плати становив 3200.00 грн., то загальний розмір такого відшкодування становить 38 400.00 грн. стосовно одного померлого (3200 х 12 = 38 400).

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, встановивши, що відповідачем ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (на даний час ПАТ «Страхова компанія «АРКС») у добровільному порядку відшкодування шкоди, спричиненої батьку загибеллю сина, не виплачено, дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, та правильно визначив розмір шкоди відповідно пунктом 3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, встановивши, що причиною ДТП була груба необережність самого потерпілого, у відповідності до ч.2 ст.1193 ЦК України не зменшив розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню зі Страхової компанії, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_6 здійснив дорожньо-транспортну пригоду (наїзд на пішохода - потерпілого ОСОБА_7 ), не маючи технічної можливості відреагувати на ситуацію та зупинити керований ним автомобіль, внаслідок чого потерпілий помер на місці пригоди. Будь-яких порушень правил дорожнього руху зі сторони відповідача ОСОБА_6 досудовим слідством та судом не встановлено. Причиною ДТП стало те, що пішохід ОСОБА_7 , перебуваючи у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, різко змінив траєкторію руху і вийшов на проїжджу частину дороги.

Таким чином, колегія суддів погоджується, що причиною даної ДТП стала груба необережність самого потерпілого ОСОБА_7 , котрий, перебуваючи в стані тяжкого алкогольного сп`яніння, грубо знехтував правилами дорожнього руху та з невстановлених причин вийшов на проїжджу частину дороги, і, хоча не передбачав і не бажав таких наслідків, проте, повинен був або міг їх передбачити.

Колегія суддів враховує той факт, що внаслідок смерті сина позивачу ОСОБА_2 спричинено моральну шкоду, яка виражається у моральних та душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях, яких він зазнав внаслідок раптової і передчасної смерті його сина.

Апеляційний суд звертає увагу, що ціна даного позову становила 400000.00 грн. Проте, враховуючи грубу необережність самого потерпілого у настанні даної ДТП, стан його алкогольного сп`яніння, відсутність порушень правил дорожнього руху зі сторони відповідача ОСОБА_6 , добровільне відшкодування відповідачем ОСОБА_6 шкоди в розмірі 2500 дол. США, (що становить 65825 грн.), суд першої інстанції, у відповідності до ч.1 ст.1193 ЦК України, вірно зменшив суму, яка підлягає стягненню в якості моральної шкоди із відповідача ПАТ «Страхова компанія «АРКС» в користь позивача ОСОБА_2 до 38400 грн.

Щодо тверджень апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про уповноваження матір`ю ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , позивача ОСОБА_2 на отримання належної їй частки страхового відшкодування моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог п.2. ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

З аналізу вказаної норми закону випливає, що шкода може бути відшкодована одній із перелічених вище осіб, а не кожному із них окремо, як про це зазначав апелянт.

Визначення терміну «сім"я» розкрито в ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, згідно якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Колегія суддів вважає, що оскільки позивач ОСОБА_2 та його дружина - ОСОБА_8 , являються членами однієї сім"ї, звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди лише однієї особи - ОСОБА_2 та стягнення судом із страхової компанії такої шкоди в межах граничного розміру, визначеного в п.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», жодним чином права апелянта не порушує.

Отримання такого відшкодування (в розмірі 12 мінімальних заробітних плат) позивачем ОСОБА_2 , членом сім"ї якого є його дружина - ОСОБА_8 , позбавляє її права в майбутньому на отримання відшкодування моральної шкоди у відповідності до п.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 3 статті 27 страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачами) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - залишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 07 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 21 грудня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи