печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2019 р. Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Бусик О.Л.

при секретарі Диба І.Б.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача - Верховної Ради України: Романюка Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження клопотання представника відповідача - Романюка Тараса Володимировича про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, Державної казначейської служби України про стягнення з держави збитків (упущеної вигоди), -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом.

04 грудня 2019 року представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Клопотання мотивовано тим, що позовні вимоги позивача пов`язані з проходженням публічної служби, тому справа повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Позивач проти задоволення клопотання заперечувала.

Суд, заслухавши думки учасників розгляду, вивчивши клопотання про закриття провадження у справі та заперечення сторони позивача, дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124, 125 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Статтею 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказала, що їй завдано майнову шкоду (збитки) у вигляді упущеної вигоди, яка була спричинена бездіяльністю Верховної Ради України, та виявилась у тому, що вона не отримала при виході у відставку вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат судді, а також моральну шкоду, завдану такою бездіяльністю.

Відтак, підстав для закриття провадження у справі судом не встановлено, тому спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 1-22, 43, 49, 352, 353 Цивільного процесуального кодексу України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника Верховної Ради України - Романюка Тараса Володимировича про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, Державної казначейської служби України про стягнення з держави збитків (упущеної вигоди) - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.Л. Бусик