Провадження № 4-с/161/55/19
У Х В А Л А

19 серпня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Присяжнюк Л.М.,

з участю секретаря Соколової К.Ю.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника ДВС Левчук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заді суду в місті Луцьку скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області Левчук Ірини Олегівни, заінтересована особа стягувач ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2018 року скаржник звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця ДВ ДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області Левчук І.О. та просить скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 08.11.2018 року. Скарга обґрунтована тим, що державним виконавцем при винесені постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника не було дотримано норм Закону України «Про виконавче провадження». При цьому вказав, що зі змісту постанови не вбачається, яку саме Ѕ частини 59/100 частини земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 описав виконавець та наклав арешт.

Ухвалою суду від 28 травня 2019 року заяву судді Ковтуненка В.В. про самовідвід задоволено повністю.

28 травня 2019 року згідно розпорядження №203/01-09 від 28.05.2019 р. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, справу розприділено судді Присяжнюк Л.М.

Ухвалою суду від 29 травня 2019 року скаргу прийнято до провадження.

Представник скаржника у судовому засіданні скаргу підтримав з підстав, викладених в останній.

Державний виконавець Другого відділу ДВС м. Луцька в судовому засіданні скаргу вважає безпідставною, вказуючи про дотримання усіх вимог законодавства при винесені оскаржуваної постанови.

Стягувач у судове засідання не з`явився, у клопотанні від 16.08.2019р. представник стягувача просив розглядати справу без їх участі, у задоволенні скарги просили відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справита оцінивши їх у сукупності, суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом ст. 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст. 18 означеного Закону).

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються, зокрема, якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України "Про виконавче провадження" майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу.

Судом встановлено, що 08.11.2018 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І.О. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-6092 виданого 27.08.2009 року Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 071 210, 00 грн боргу, що еквівалентно 140 000 доларів США та 1 730,00 грн судових витрат, описано та накладено арешт на Ѕ частини 59/100 частин земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 0,0612 га кв.м.). Зберігачем призначено ОСОБА_4 (а.с. 7)

Проведення опису та арешту майна боржника було здійснено головним державним виконавцем за місцем знаходження майна боржника, що не заперечується скаржником, та в присутності двох понятих ОСОБА_5 , ОСОБА_6

Скаржник ОСОБА_2 в своїй скарзі стверджує, що державний виконавець та понятті проникли на земельну ділянку без дозволу власника чи користувача, однак жодних доказів на підтвердження даного факту суду не надав. Зі змісту ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" слідує, що зберігачами можуть бути боржник, члени його сім`ї або інші особи. Як вбачається з оскаржуваної постанови державним виконавцем правомірно зберігачем майна зазначено ОСОБА_4 , який є зятем ОСОБА_2 .

У постанові зазначено, яке саме майно описано та арештовано, його місцезнаходження та вказана загальна площа описаного майна.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, суд дійшов висновку, що скаржником не надано суду доказів на підтвердження того, що при проведенні державним виконавцем виконавчих дій по опису та арешту майна боржника були порушені вимоги нормативно-правових актів, які регулюють процедуру опису та арешту майна, постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника від 08.11.2018р. у ВП №14717166 винесене з дотримання ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», а тому у задоволенні скарги ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 13, 447, 450, 451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області Левчук Ірини Олегівни, заінтересована особа стягувач ОСОБА_3 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали

складено 23.08.2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк