МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 481/445/18 Категорія
Провадження № 22-ц/812/1293/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участю третьої особи ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 20 серпня 2018 року, постановлене під головуванням судді Вжещ С.І. у приміщенні суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Васловівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Васловівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області та просила визначити їй додатковий строк, тривалістю два місяці, для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Позов обґрунтовано тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Розанівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.

Про смерть батька дізналася лише у 2016 році від своїх знайомих. Батько зловживав спиртними напоями, розлучився з її матір`ю та виїхав у 2010р. на постійне місце проживання до с. Васловівці, Заставнівського району, Чернівецької області. Увесь цей час вони зв`язок між собою не підтримували.

В грудні 2017 року звернулася до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, для оформлення спадкових прав, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском встановленого для цього законодавством шестимісячного строку.

Вважає, що причиною пропущення строку для прийняття спадщини є те, що вона тривалий час не знала про смерть свого батька, останній проживав віддалено, родинних стосунків з нею не підтримував.

Посилалася також на те, що відповідачами у справі про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Оскільки батько помер на території Васловівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, а спадкоємці, які прийняли спадщину відсутні, вважала за потрібне позов заявити до Васловівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області.

Посилаючись на дані обставини просила задовольнити її позов.

11 червня 2018 року ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області до участі у розгляді даної цивільної справи був залучений ОСОБА_1 , на ім`я якого за життя ОСОБА_4 склав заповіт на спірну земельну ділянку, в якості третьої особи.

Заочним рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 20 серпня 2018 року позов ОСОБА_3 до Васловівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом двох місяців з дня набрання цим рішенням законної сили.

Не погодившись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати заочне рішення суду, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_3 через свого представника звернулася до суду з відзивом на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, а також про те, що після заочного рішення вона вже отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого батька.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, судом було встановлено, що у власності ОСОБА_4 перебувала земельна ділянка, площею 10,86 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Розанівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Васловівці Заставнівського району Чернівецької області ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому вищевказане майно.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, наданої на запит суду Заставнівською державною нотаріальною конторою Чернівецької області на випадок своєї смерті ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений секретарем Розанівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області 28.09.2004 року, який не змінено і не скасовано, згідно з яким останній заповів належну йому на підставі сертифікату на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1 , земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 9,61 га, що розташована на території Розанівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, громадянину ОСОБА_1 .

За даними спадкової справи з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулася 27.04.2017 року лише його дочка ОСОБА_3

Спадкоємець за вищевказаним заповітом (третя особа у справі) ОСОБА_1 на протязі строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України не подав заяви про прийняття спадщини за заповітом, а тому, в силу вимог ч. 1 ст. 1272 ЦК України, вважається таким, що не прийняв спадщину.

За таких обставин, враховуючи те, що при судовому розгляді справи спадкоємці за заповітом чи за законом, які прийняли спадщину, відсутні, позивачка ОСОБА_3 , згідно вимог ст. 1261 ЦК України, має право на прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 .

При зверненні 17.05.2017 року для вирішення своїх спадкових справ до Заставнівськї державної нотаріальної контори Чернівецької області позивачці державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини, про що 19.12.2017 року ним винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку про те, що позивачкою ОСОБА_3 пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин, тому її позов підлягає задоволенню.

Проте до такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками - повідомленнями (частини 3 та 4 ст. 128 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу.

Відтак, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, є, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи є повідомлення про вручення судової повістки ОСОБА_1 18 серпня 2018р., про те згідно штампу поштового відділення воно надійшло на адресу суду 23.08.2018р., тобто дане повідомлення було відсутнє в суді на день ухвалення заочного рішення 20 серпня 2018р. ( а. с.62), на що посилається ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі. Більш того, він наполягає, що фактично він отримав повістку тільки 24 серпня 2018р., що підтверджується витягом із відправлення кореспонденції по Україні ( а. с. 81).

Зазначені обставини свідчать про те, що на час розгляду справи у суду не було достовірних даних про вручення повістки ОСОБА_1 , а також про те, що фактичне вручення повістки йому відбулося після ухвалення рішення у справі.

Отже, судом першої інстанції було порушено право третьої особи знати про дату, час і місце судових засідань (ст. 8 ЦПК України), що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня 2017 року).

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_1 вказує на те, що не був належно повідомлений про час і місце судового розгляду справи, що само по собі є поважною причиною для неявки до суду, а тому не зміг реалізувати своє право на захист своїх інтересів в суді.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч.1 ст.8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст. 129 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права, а судді - керуючись відповідним принципом.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016р.). Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до ст. 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заочним рішенням суду у цій справі порушені принципи рівності та змагальності учасників цивільного процесу, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права. Рівність учасників процесу передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Суд першої інстанції, не маючи доказів на час ухвалення рішення про належне повідомлення третьої особи про час і місце розгляду справи, фактично позбавив цю особу права на захист своїх інтересів в суді. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності учасників процесу, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Згідно ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Приймаючи рішення у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положення даної статті кореспондується наряду з іншим також у те, що позови повинні заявлятися до належних відповідачів.

Згідно ст. 48 ЦПК України сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами.

Як убачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»

особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину ( ч.2 ст.1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Місцем відкриття спадщини згідно ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Спадкоємцями за заповітом і за законом відповідно до положень ст. 1222 ЦК України можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини . Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин ( ст.2 цього Кодексу).

Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування за заповітом мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Право власності на земельну ділянку переходить згідно ст.1225 ЦК України до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм права відповідачами у справі за позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини перш за все є спадкоємці, які прийняли спадщину і тільки при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема, довідки виконкому Васловівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, від 14.04.2016р., яка знаходиться в матеріалах спадкової справи, яка досліджувалася судом під час розгляду справи, ОСОБА_4 постійно проживав та перебував на реєстраційному обліку за місцем свого постійного проживання в с АДРЕСА_1 Васловівці АДРЕСА_2 району Чернівецької області з 01 квітня 2005 року до 20 серпня 2012 року, тобто по день його смерті і був знятий з реєстраційного обліку з дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з ним на день смерті в будинку проживав його брат ОСОБА_5 , дружина брата ОСОБА_6 та племінники: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, згідно ст. 1269 ЦК України, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом відповідно до положень ст. 1261 ЦК України мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом згідно ст. 1262 ЦК України мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Матеріали справи свідчать про те, що ні позивачка, як спадкоємець першої черги, ні третя особа, на ім`я якої померлим було складено заповіт, у визначений законом строк не прийняли спадщину.

В той же час, в матеріалах спадкової справи, заведеної за останнім місцем проживання ОСОБА_4 , відсутні дані про те, що брат ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , який є спадкоємцем другої черги і який проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини, відмовлявся від прийняття спадщини. Отже, за законом він є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Зазначене свідчить про те, що саме брат померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , повинен був бути відповідачем у даній справі за позовом позивача ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а не Васловівська сільська рада Заставнівського району Чернівецької області.

Не встановлення судом наявності інших спадкоємців ОСОБА_4 призвело до не залучення до участі у справ належного відповідача, яким є брат померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 .

Згідно ч.1,2 ст. 51 ЦПК України суд лише за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання має право залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання суд за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі . Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч.3 ст.51 ЦПК України).

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови № 2 від 12 червня 2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України (на даний час ст. 51 ЦПК України). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_3 не звертався до суду з клопотанням щодо залучення до участі у справі належного відповідача, а також те, що суд прийняв рішення, яке стосуються прав, свобод, інтересів та обов`язків особи, що не була залучена до участі у справі, а саме ОСОБА_5 , що згідно п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки не має передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва.

Суд зазначеним обставинам не дав належної правової оцінки і прийняв рішення про задоволення позовних вимог до відповідача, зазначеного в позові, який не є належним відповідачем по справі, тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, як таких, що заявлені до неналежного відповідача, що не позбавляє позивачку права повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але до належного відповідача.

При скасуванні рішення з зазначених підстав робити аналіз іншим доводам апеляційної скарги колегія суддів вважає недоцільним, так як вони можуть стати підставою розгляду справи при зверненні позивачки з вимогами до належного відповідача.

При прийнятті остаточного рішення у справі колегія суддів згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України вважає можливим вийти за межі доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскільки під час розгляду справи було встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368,374, 376, 381, 382ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 20 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Васловівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 23 серпня 2019 року