Постанова

Іменем України

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 756/13338/15-ц

провадження № 61-29766св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва у складі судді Тітова М. Ю. від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. від 23 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), який в ході розгляду справи уточнила, та остаточно просила визнати зобов`язання за договором поруки від 21 жовтня 2014 року припиненими.

Позов мотивовано тим, що 10 липня 2007 року між ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», укладено кредитний договір № 11/557К-07, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 150 000 дол. США зі сплатою 12,5 % річних.

21 жовтня 2014 року в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищевказаним кредитним договором між ОСОБА_1 та банком укладено договір поруки.

ОСОБА_1 вказувала, що після звернення ПАТ «Універсал Банк» до суду з позовом про солідарне стягнення з неї та ОСОБА_2 кредитної заборгованості, позивачу стало відомо про існування додаткових угод, які остання не підписувала.

Посилаючись на те, що договір поруки підписаний лише за зобов`язаннями перед кредитором, що виникли за кредитним договором № 11/557К-07 від 10 липня 2007 року, а не додатковими угодами, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду від 28 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що в ході розгляду справи обставина необізнаності ОСОБА_1 про укладення додаткових угод до кредитного договору та їх умов не знайшла свого підтвердження, а тому відсутні передбачені частиною першою статті 559 ЦК України підстави для визнання договору поруки таким, що припинив свою дію.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилено, рішення Оболонського районного суду від 28 листопада 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалу апеляційного суду, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним представником позивача у позовній заяві.

Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 756/13338/15-ц з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 10 липня 2007 року між ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», укладено кредитний договір № 11/557К-07, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 150 000 дол. США, термін кредиту - 132 місяці, дата погашення кредиту - 09липня 2018 року, процентна ставка - 12,5 % річних.

Цього ж дня між ОСОБА_1 та банком укладено договір поруки № 11/558П-07, за умовами якого поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_2 , що виникають з кредитного договору від 10 липня 2007 року № 11/557К-07.

09 лютого 2009 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Універсал Банк» укладено додаткову угоду № 1 та додаткову угоду № 2), відповідно до яких внесено зміни до кредитного договору від 10 липня 2007 року № 11/557К-07 щодо порядку та умов виконання сторонами своїх зобов`язань, встановлено кінцеву дату погашення кредиту 10 серпня 2018 року, підвищено відсоткову ставку по кредиту з 12,5 % річних до 15,25 % річних.

Цього ж дня між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки від 10 липня 2007 року № 11/558П-07, відповідно до якої пункт 1 договору поруки викладено у новій редакції з урахуванням вищевказаних змін.

18 листопада 2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Універсал Банк» укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору від 10 липня 2007 року № 11/557К-07, згідно з якою сторони договору погодили графік платежів у новій редакції.

Цього ж дня між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» укладено додаткову угоду до договору поруки від 10 липня 2007 року № 11/558П-07, у пункті 1 якого зазначено, що основний договір включає в себе будь-які додаткові (індивідуальні) угоди до основного договору, зокрема, але не виключно: додаткову угоду № 1 від 09 лютого 2009 року, додаткову угоду № 2 від 09 лютого 2009 року, додаткову угоду № 3 від 18 листопада 2009 року.

02 листопада 2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Універсал Банк» укладено додаткову угоду № 4, умовами якої встановлено, що починаючи з 02 листопада 2011 року базова процентна ставка встановлюється у розмірі 12,5 % річних, а підвищена процентна ставка - 25,0 % річних.

Додатковою угодою № 5 встановлено, що станом на 21 жовтня 2014 року фактична заборгованість позичальника становить 75 523,03 дол. США, при цьому заборгованість минулих періодів - 13 668,84 дол. США, з яких 9 055,08 дол. США - загальна сума заборгованості минулих періодів по кредиту, 4 613,76 дол. США - загальна сума заборгованості минулих періодів за процентами за користування кредитом, строкова заборгованість позичальника становить 61 854,05 дол. США, з яких 61 622,05 дол. США сума кредиту та 232,14 дол. США сума нарахованих процентів. Плата за кредит (щодо кредиту, сума якого вказана у сумі заборгованості) за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування з 21 жовтня 2014 року по 31 березня 2015 року встановлюється процентна ставка в розмірі 5 % річних, а починаючи з 01 квітня 2015 року встановлюється процентна ставка у розмірі 12,5 % річних. Крім того, встановлений графік погашення заборгованості минулих періодів з 21 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2017 року.

21 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Універсал Банк» укладено додаткову угоду № 6, відповідно до якої сторони домовились, що розмір плати за користування кожною з кредитних послуг не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених додатком № 1 та додатком № 2.

21 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручилась перед ПАТ «Універсал Банк» за виконання ОСОБА_2 усіх його зобов`язань за кредитним договором від 10 липня 2007 року № 11/557К-076 в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Вказаний договір підписаний без будь-яких застережень із зазначенням того, що ОСОБА_1 відомі усі умови вищезазначеного договору і вона погоджується з ними.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

ЦК України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати саме по собі.

Одним із видів акцесорного зобов`язання є порука.

Відповідно до частиною першою та третьою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Частиною першою статті 651 ЦК України визначено, що зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення частини першої статті 559 ЦК України дозволяє стверджувати, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. Тому подальше фактичне виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення обсягу відповідальності).

Збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановили характер спірних правовідносин та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, правильно виходили з того, що підписуючи 21 жовтня 2014 року новий договір поруки позивач поручилась перед відповідачем за виконання ОСОБА_2 зобов`язань перед ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором від 10 липня 2007 року № 11/557К-07 з усіма наявними на той час змінами, оформленими належним чином шляхом укладення додаткових угод у період з 09 лютого 2009 року по 21 жовтня 2014 року, які є його невід`ємними частинами.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що посилання ОСОБА_1 на її необізнаність про існування будь-яких додаткових угод до кредитного договору №11/557К-07 від 10 липня 2007 року є безпідставними, оскільки з додаткової угоди до договору поруки від 18 листопада 2010 року, яка підписана позивачем, вбачається, що порукою забезпечується в повному обсязі зобов`язання боржника ОСОБА_2 за основним договором та додатковими угодами до нього.

З урахуванням того, що доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким суди надали належну оцінку, висновки судів є достатньої аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції - без змін.

Крім того, у січні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надіслав на адресу Верховного Суду клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки, на його думку, справа містить виключну правову проблему.

За приписами частин третьої-шостої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду, або в раніше ухваленому рішенні Великої Палати. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. Справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Враховуючи, що у поданому представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 клопотанні не наведено підстав, передбачених частинами третьою-шостою статті 403 ЦПК України, для передачі справи на розгляд Великої Палати, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 403, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , поданого представником ОСОБА_3 , про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_2 , про припинення поруки, відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді :В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов