Справа № 361/6689/18
Провадження № 2/361/959/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Смірновій І.В., Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Позивач зазначав, що 13.06.2017 р. між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений Козаєвою Н.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Згідно умов даного договору, відповідач надала позивачу позику в розмірі 18 923 940, 00 грн., що є еквівалентно 724 500 доларів США із кінцевим терміном повернення до 16.09.2017 р.

В забезпечення виконання зобов`язання за цим договором, 13 червня 2017 року між сторонами було уладено договір іпотеки, згідно умов якого, позивачем в іпотеку було передано садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розташований.

13.07.2018 р. позивач повністю повернула позику відповідачу у розмірі 18 923 940 (вісімнадцять мільйонів дев`ятсот двадцять три тисячі дев`ятсот сорок) грн. 00 коп., що є еквівалент 724 500 доларів США на день укладення договору позики.

Про отримання цих грошових коштів від позивача, відповідачем було складено відповідну заяву, підпис на якій посвідчено Козаєвою Н.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та розірвано договори іпотеки та позики.

Так, 30.07.2018 р. за реєстровим №3325 між позивачем та відповідачем було укладено договір про розірвання договору позики від 13.07.2018 р. Згідно умов цього договору, представник позичальника повернув позикодавцю отриману позику в розмірі 18 923 940 (вісімнадцять мільйонів дев`ятсот двадцять три тисячі дев`ятсот сорок) грн. 00 коп., що є еквівалент 724 500 доларів США. Цим договором визначено, що чоловік позикодавця надав згоду на підписання та укладення вказаного договору за реєстровим № 3036 від 13.06.2017 р.

30.07.2018 р. за р.№3324 між сторонами позову було укладено договір про розірвання іпотечного договору від 13.06.2017 р. Згідно п.8 та п.7 цього договору, чоловік відповідача ОСОБА_2 надав згоду на його укладення.

Натомість, після повернення позичених коштів відповідачу ОСОБА_2 , позивачу стало відомо про те, що відповідач 25 квітня 2018 року здійснила продаж садового будинку, переданого позивачем в іпотеку, ОСОБА_4 за 11 005 782 (одинадцять мільйонів п`ять тисяч сімсот вісімдесят дві) грн. 00 коп. за договором купівлі-продажу від 25.04.2018 р., посвідченого Швець Р.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, серія та номер 2552, номер запису про право власності 25892116, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40818758.

Згідно п. 2 цього договору купівлі-продажу, право на продаж предмету іпотеки належить відповідачу на підставі договору іпотеки, посвідченого 13 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. за реєстровим №3038, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі - покупцю.

Відповідно до п. 3 договору купівлі-продажу, продавець (відповідач) стверджує, що він за 30 днів до укладення цього договору повідомив іпотекодавця про свій намір укласти договір купівлі-продажу від свого імені будь-якій особі - покупцю.

Проте, позивач, як іпотекодавець не отримував такого повідомлення та не був обізнаний про звернення у власність відповідачем предмету іпотеки та подальше його відчуження третій особі, про що свідчать його дії по поверненню позики.

За таких обставин, відповідач ОСОБА_2 , не повідомивши позивача про звернення стягнення в рахунок боргу на предмет іпотеки, та, в подальшому, продавши предмет іпотеки, не мала правових підстав отримувати від позивача повернення позики, а тому отримання грошових коштів відповідачами без належної правової підстави є незаконним володінням чужим майном.

Виходячи з таких обставин, сума у розмірі 18 923 940 (вісімнадцять мільйонів дев`ятсот двадцять три тисячі дев`ятсот сорок) грн. 00 коп., що є еквівалент 724 500 доларів США на день укладення договору позики є безпідставно отриманою відповідачами та повинна бути повернута позивачу.

Оскільки, чоловік відповідача надав письмову згоду на надання позики позивачу, вважається, що грошові кошти, що були предметом позики є спільним сумісним майном подружжя, відтак, предмет іпотеки перейшов у спільну сумісну власність подружжя, отже, подальшому, був проданий в інтересах сім`ї.

На підставі вищевикладеного та того, що в добровільному порядку відповідачі безпідставно отримані кошти повертати позивачу відмовляються позивач просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 18 923 940 (вісімнадцять мільйонів дев`ятсот двадцять три тисячі дев`ятсот сорок) грн. 00 коп., що є еквівалент 724 500 доларів США.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та їхній представник ОСОБА_6 проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Зокрема, в поданому до суду відзиві пояснювали наступне. Між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 13.06.2017 р., з дозволу відповідача ОСОБА_3 , дійсно було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 передала позивачу 724 500 доларів США, що дорівнювало 18 923 940, 00 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, позичальницею було передано в іпотеку належний їй на праві власності будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому, 25.04.2018 р. у зв`язку із невиконанням договору позики (неповерненням грошових коштів у визначений строк, а саме до 16.09.2017 р.), ОСОБА_2 , відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», на підставі договору позики, виконання умов якою з боку позикодавця ОСОБА_2 підтверджується оригіналом розписки про отримання грошових коштів, договору іпотеки та повідомлення іпотекодержателя про порушення основного зобов`язання та намір звернути стягнення на предмет- іпотеки, було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його ОСОБА_4 . У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 з вимогою звільнити будинок від свого майна з метою заселення нових власників, на що отримала згоду у вигляді розписки чоловіка позивача про звільнення будинку в обмін на припинення договору позики та іпотеки. Після чого, ОСОБА_2 з метою припинення іпотеки, звернулася до приватного нотаріуса Козаєвої Н.М. з проханням зняти обтяження у вигляді іпотеки з будинку. Таким чином, інформація про виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором позики у повному обсязі шляхом передання грошових коштів є неправдою. По-перше, заявою від 30.07.2018 р. ОСОБА_2 дійсно підтвердила відсутність претензій до ОСОБА_1 за договором позики, оскільки на той час вже скористувалась ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та в рахунок боргу продала предмет іпотеки, чим задовольнила свої вимоги. В зв`язку із цими обставинами, в подальшому було підписано договір про розірвання договору позики, як такого що фактично припинився шляхом задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмету іпотеки. Разом з тим, про повернення грошових коштів не йшлось ні в заяві, ні в договорі про розірвання позики. Така форма заяви та договору була запропонована нотаріусом Козаєвою Н.М. з поясненням, що підписання цих документів є обов`язковим для подальшого зняття обтяження у вигляді іпотеки та розпорядження спірним майном. Доказом того, що грошові кошти за договором позики не передавались ОСОБА_2 , є розписка про отримання грошових коштів, яка б у випадку їх повернення мала бути передана в оригіналі позичальнику ОСОБА_1 (а.с.68). По-друге, на момент начеб-то повернення грошових коштів, ОСОБА_1 достеменно знала, що звернення стягнення на будинок вже відбулось і будинок вибув з її власності. Отже, за фабулою кримінального провадження №00003617 від 24.08.2018 р., що відкрито за заявою самої ОСОБА_1 , вже 26.06.2018 р. вона знала про перехід права власності на її будинок від неї до ОСОБА_4 . Таким чином, повертати грошові кошти у повному обсязі в якості повернення позики, в неї не було ні наміру, ні необхідності. При цьому, на прохання позичальника ОСОБА_1 , як остаточне розірвання відносин за договором позики, екземпляр договору позики ( ОСОБА_2 ) в оригіналі було повернуто ОСОБА_1 в обмін на домовленість про добровільне виселення з будинку. Крім того, факт неповернення грошових коштів за позикою підтверджується відсутністю розписки ОСОБА_2 про одержання грошей на повернутому екземплярі договору позики (як це передбачено п. 18 договору позики та ст. 545 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 13.06.2017 р. між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, посвідчений Козаєвою Н.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, який зареєстровано в реєстрі за №3037. Згідно умов даного договору, відповідач надала позивачу позику в розмірі 18 923 940, 00 грн., що є еквівалентно 724 500 доларів США із кінцевим терміном повернення до 16.09.2017 р.

Пунктом 18 цього договору передбачено, що цей договір укладено в трьох примірниках, один з яких зберігається в справах нотаріуса, другий у позичальника, а третій у позикодавця, який зобов`язується після повного виконання позичальником зобов`язання за цим договором передати цей примірник позичальнику з відміткою по одержання грошей, а у випадку неможливості повернення боргового документа вказати про це у розписці, яку він повинен видати позичальнику відповідно до вимог статті 545 ЦКУ (а.с.13-15).

В забезпечення виконання зобов`язання за цим договором, 13 червня 2017 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, посвідчений Козаєвою Н.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, який зареєстровано в реєстрі за №3038, згідно умов якого, позивачем в іпотеку було передано садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій він розташований за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :02:014:0137, площею 0,2041 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва (а.с.17-20).

Вказаним договором передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язання за будь-яким з вищевказаних основних договорів, що обумовлюють основне зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами (п. 2.1. договору).

В пункті 3 договору позики вказано кінцевий строк повернення боргу до 16 вересня 2017 року.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: садового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :02:014:0137, площею 0,2041 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 25 квітня 2018 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстровано в реєстрі за № 2552.

Згідно п. 2 цього договору, право на продаж предмету іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору іпотеки, посвідченого 13.06.2017 р. Козаєвою Н.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, який зареєстровано в реєстрі за №3038, який містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцю.

Крім того, в пункті 3 договору зазначено, що продавець стверджує, що він за 30 днів до укладення цього договору письмово повідомив іпотекодавця/боржника про свій намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки (а.с.21).

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що відповідач ОСОБА_2 , продавши предмет іпотеки, не мала правових підстав вимагати від позивача повернення позики, а тому отримання грошових коштів внаслідок продажу предмету іпотеки є незаконним володінням чужим майном.

Також, враховуючи що позивачем не надано суду доказів того, що позичальник ОСОБА_1 повернула позикодавцеві ОСОБА_2 позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості), що були передані їй відповідачем у строк та в порядку, що встановлений договором позики від 13.06.2017 р., суд вважає що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 526, 530, 610-612, 629, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 76, 80, 81, 89, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Сердинський