Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 463/6333/15-ц

провадження № 61-21985св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Сімоненко В. М.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач Львівське комунальне підприємство «№ 503»,

відповідач ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Львівського комунального підприємства «№ 503» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 травня 2016 року у складі судді Лакомської Ж. І. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Шандри М. М., Шумської Н. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року Львівське комунальне підприємство «№ 503» (далі ЛКП «№ 503») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій у сумі 3 481,82 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ЛКП «№ 503» надає зазначені послуги на АДРЕСА_1 у будинку, у якому знаходиться належна ОСОБА_3 квартира № 17. Між сторонами фактично існують договірні відносин, проте відповідач свого зобовязання щодо сплати витрат на утримання будинку та прибудинкової території не виконує.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав доказів надіслання відповідачу пропозиції укласти договір, підготовлений на основі типового договору про надання житлово-комунальних послуг; послуги з утримання будинків та прибудинкових територій на АДРЕСА_1 ЛКП «№ 503» не надавались чи надавались неналежної якості, що підтверджується актом-претензією від 28 травня 2013 року, складеним мешканцями будинку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2017 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач не надав доказів, що відповідач відмовлялася від укладення договору про надання житлово-комунальних послуг; ЛКП «№ 503» позовних вимог до відповідача про визнання договору укладеним не заявляло. Крім того, позивач не надав тарифу, за яким проводиться нарахування послуг.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ЛКП «№ 503», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2017 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з Личаківського районного суду м. Львова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції.

У квітні 2018 року справу передано до Верхового Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі пяти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи; у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні відмовлено.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції до справи було долучено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який ЛКП «№ 503» відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в 2013 році надавався ОСОБА_3, та на якому вона вчинила власноручно відмітку: «договір одержала для ознайомлення відповідь на пропозицію укладення договору з ЛКП «№ 503» додаю 10VI.2013, ОСОБА_3». Крім того, відсутність підписаного між сторонами договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території не може свідчити про ненадання позивачем таких послуг відповідачу; акт-претензія від 28 травня 2013 року, складена мешканцями будинку, стосується ЛКП «Віра», яке надавало послуги з утримання будинку та прибудинкової території протягом 2006-2013 років та на момент розгляду судами цього спору перебуває в стадії ліквідації, ЛКП «№ 503» не є правонаступником зазначеного підприємства, тому зазначений акт-претензія не є належним доказом у справі.

Короткий зміст відзиву (заперечень) на касаційну скаргу

У запереченнях, поданих у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить касаційну скаргу ЛКП «№ 503» залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2017 року без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_3 відповідно до реєстраційного посвідчення від 21 лютого 1997 року є власником квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2015 року скасовано судовий наказ від 07 серпня 2015 року у справі № 2-н/496/538/15 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ЛКП «№ 503» заборгованості за утримання та обслуговування житлового будинку у сумі 3 481,82 грн.

Згідно з наданим позивачем розрахунком ОСОБА_3 за період з лютого 2013 року до червня 2015 року має заборгованість у сумі 3 481,82 грн за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються ЛКП «№ 503» за адресою: АДРЕСА_1.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються тільки на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їхнім виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Утримання будинків і прибудинкових територій господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з частиною третьою статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем за типовим договором.

Водночас виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (пункт 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Такий висновок щодо застосування норм права сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 904/7183/17 (провадження № 12-153гс18) та у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Суди попередніх інстанцій дійшли суперечливих висновків щодо ненадання ЛКП «№ 503» ОСОБА_3 проекту договору на надання житлово-комунальних послуг.

Під час судового розгляду суд апеляційної інстанції долучив до справи копію типового договору від 20 травня 2013 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, де у графі, в якій заповнюється прізвище, імя, по батькові споживача, вказано ОСОБА_3, договір скріплено печаткою ЛКП «№ 503» (а. с. 132).

Крім того, у справі також міститься лист-відповідь ОСОБА_3 на пропозицію укладення договору з ЛКП «503» (а. с. 164).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов'язку оплачувати надані йому послуги.

Натомість, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не зясували обставин, які підтверджують, що ЛКП «№ 503» є управителем або балансоутримувачем спірного житлового будинку, що тарифи на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, за якими ЛКП «№ 503» надав розрахунок заборгованості, затверджувалися органом місцевого самоврядування відповідно до статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Також суди не перевірили конкретного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, щодо надання яких між сторонами існує спір.

Відповідно до пункту п'ятого частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Отже, під час вирішення спору щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку і прибудинкової території необхідним є встановлення факту надання житлово-комунальних послуг належної якості, оскільки від встановлення таких обставин залежить право споживача житлово-комунальних послуг на перерахунок їх вартості.

На підтвердження ненадання чи надання неналежної якості таких послуг ОСОБА_3 надавала акти-претензії та своє листування з ЛКП «№ 503», з органами державної влади, проте зазначеним документами не надано оцінки в ухвалених у справі судових рішеннях.

З огляду на те, що обставини справи зясовано неповно, суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили усіх наявних у справі доказів, а Верховний Суд не може виходити за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлені у статті 400 ЦПК України, справу необхідно направити на новий розгляд.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За викладених у мотивувальній частині підстав рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2017 року слід скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

З огляду на висновок по суті касаційної скарги судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівського комунального підприємства «№ 503» задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: А. О. Лесько
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров
С. П. Штелик