Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 710/1139/16-ц

провадження № 61-28561св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач -Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант»,

розглянув у судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року у складі судді Побережної Н. П. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Сіренка Ю. В., Гончар Н. І., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант» (далі - ТДВ «СК «Альфа - Гарант»).

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що 24 березня 2015 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного комплексного страхування транспорту № 833001/4600/0000054, предметом якого є страхування транспортного засобу «Lexus», державний номер НОМЕР_1 .

05 листопада 2015 року в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Lexus», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року № 761/14355/16-п, дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху України.

Згідно звіту від 15 листопада 2015 року № 51428, складеного ТОВ «Юніверсал Асі станс - Україна», вартість відновлювального ремонту та матеріального збитку застрахованого автомобіля «Lexus», державний номер НОМЕР_1 , становить 177 410,68 грн. Крім цього, відповідно до рахунку від 06 листопада 2015 року № Сч-Ш-2274 та акту виконаних робіт від 31 грудня 2015 року № Де-К-0150, вартість ремонту склала 149 435 грн. 67 коп.

У відповідності до умов договору страхування, ПрАТ «СК «Уніка», на підставі страхового акту, 10 грудня 2015 року виплатило ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 149 435,67 грн.

ПрАТ «СК «Уніка» вважає, що до нього перейшло право на отримання від ОСОБА_1 , як винного у дорожньо-транспортній пригоді, компенсації шкоди, завданої власнику застрахованого автомобіля.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТОВ «СК «Альфа - Гарант». Страхова компанія відповідача має зобов`язання по відшкодуванню шкоди в межах страхової суми за вирахування франшизи, передбаченої за полісом АЕ/3033928, в сумі 49 500,00 грн.

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Уніка» шкоду в розмірі 99 935,67 грн.( 149 435,67 грн.- 49 500,00 грн).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, третя особа -ТДВ «СК «Альфа - Гарант», відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «Уніка», суд першої інстанції послався на те, що рішенням Господарського суду м. Києва від 20 грудня 2016 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16 травня 2017 року було вирішено, що позивач належними та допустимими доказами не довів вини водія транспортного засобу автомобіля «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_2 , як обов`язкової складової для настання цивільно-правової відповідальності даної особи та кваліфікації відповідної події як страхового випадку в розумінні положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Не погодившись із цим рішенням, ПрАТ «СК «Уніка» подало до суду апеляційну скаргу.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Уніка» відхилено, рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена рішеннями господарських судів, тому місцевий суд, поклавши це в основу свого рішення, правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року ПрАТ «СК «Уніка» подало до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 вересня 2017 року.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК «Уніка», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанції помилково застосували норми частини третьої статті 61 ЦПК України (в редакції, дійсній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), та не врахували частину четверту статті 61 ЦПК України, у зв`язку з чим не дали належної оцінки постанові в адміністративній справі. Більш того, постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року є обов`язковою для Шполянського районного суду Черкаської області, оскільки в ній містяться відповіді, ким пошкоджено автомобілі і при яких саме обставинах. Крім цього, суди попередніх інстанцій в порушення статті 212 ЦПК України взагалі не оцінили надані позивачем докази, а лише прийняли до уваги рішення господарських судів, які були надані відповідачем.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту четвертого частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 червня 2019 року вказана справа передана судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 24 березня 2015 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного комплексного страхування транспорту № 833001/4600/0000054, предметом якого є страхування транспортного засобу «Lexus», державний номер НОМЕР_1 .

05 листопада 2015 року в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Lexus», державний номер НОМЕР_1 ,під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Згідно звіту від 15 листопада 2015 року № 51428, складеного ТОВ «Юніверсал Асі станс - Україна», вартість відновлювального ремонту та матеріального збитку застрахованого автомобіля «Lexus», державний номер НОМЕР_1 , становить 177 410,68 грн. Крім цього, відповідно до рахунку від 06 листопада 2015 року № Сч-Ш-2274 та акту виконаних робіт від 31 грудня 2015 року № Де-К-0150, вартість ремонту склала 149 435 грн. 67 коп.

У зв`язку з настанням страхового випадку позивачем, на підставі договору страхування № 833001/4600/0000054 від 24 березня 2015 року, 10 грудня 2015 року ОСОБА_2 було виплачено страхове відшкодування згідно розрахунку суми збитку в розмірі 149 435,67 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій, сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 ЦПК України.

Відповідно до статті 16 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 5 Закону України «Про страхування» розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 ЗУ "Про страхування").

Згідно статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановлено, що на виконання договору добровільного майнового страхування позивач сплатив страхове відшкодування потерпілій особі у сумі 149 435,67 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТОВ «СК «Альфа - Гарант». Страхова компанія відповідача має зобов`язання по відшкодуванню шкоди в межах страхової суми за вирахування франшизи, передбаченої за полісом АЕ/3033928, в сумі 49 500,00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «Уніка», суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, послався на рішення Господарського суду міста Києва від 20 грудня 2016 року, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16 травня 2017 року. Вказаним судовим рішенням у задоволенні позову ПрАТ «СК «Уніка» до ТДВ «СК «Альфа - Гарант» про стягнення відшкодування за полісом ОСЦПВВНТЗ № АЕ/3033928 відмовлено, оскільки ТДВ «СК «Альфа - Гарант», яким застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 , не має обов`язку по відшкодуванню шкоди завданої ОСОБА_1 , бо вина останнього у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не доведена, а справа про адміністративне порушення закрита за пунктом сьомим статті 247 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, не врахував, що постановою Вищого господарського суду України від 14 серпня 2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 16 травня 2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 20 грудня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Таким чином, на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції судові рішення, на які посилався як суд першої інстанції, так і апеляційний суд були скасовані.

Крім того, юридичні висновки, які були викладені у рішенні Господарського суду міста Києва від 20 грудня 2016 року та постанові Київського апеляційного господарського суду від 16 травня 2017 року, не могли бути прийняті до уваги Шполянським районним судом Черкаської області та Апеляційним судом Черкаської області при розгляді цієї справи, оскільки частиною третьою статті 61 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, встановлено, що при розгляді інших справ не доказуються лише обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі.

Судові ж висновки щодо наявності чи відсутності вини обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, виключно у разі, якщо вони викладені у вироку у кримінальному провадженні або у постанові суду у справі про адміністративні правопорушення, ухвалених стосовно цієї особи (частина четверта статті 61 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).

На вказане суд апеляційної інстанції при перегляді рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року належної уваги не звернув.

Також Верховний Суд зауважує, що інші доводи та обставини у справі належним чином судом апеляційної інстанції не перевірені, належна оцінка доказам у справі не надана.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з`ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 вересня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є.В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило