Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 757/46566/16-ц

провадження № 61-31391 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левашов Олександр Геннадійович, товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Актив-Гарант»;

третя особа - ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року у складі судді Цокол Л. І. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Усика Г. І., Пікуль А. А., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левашова О. Г., товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Актив-Гарант» (далі - ТДВ «СК «Актив-Гарант»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання факту настання страхового випадку.

Позовна заява мотивована тим, що 01 вересня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левашов О. Г. посвідчив договір позики, за умовами якого він передав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 579 632 грн, що еквівалентно 27 200 доларам США, та договір іпотеки, відповідно якого ОСОБА_2 для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики передала йому в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з порушенням ОСОБА_2 умов договору позики він 30 листопада 2015 року направив їй вимогу про повернення суми позики у 30-денний строк, однак вона свої зобов`язання щодо повернення боргу не виконала.

Посилався на те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левашов О. Г. у порушення статті 5 Закону «Про нотаріат», підпункту 5.28 пункту 5 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дії нотаріусами України не повідомив його про існування попередньої іпотеки та не роз`яснив йому її наслідки, а, відтак, порушив його права.

При цьому 09 березня 2016 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав, реєстру іпотек та заборон відчуження від 07 квітня 2016 року.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати факт настання страхового випадку унаслідок неналежного вчинення нотаріальних дій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О. Г. при посвідченні договору іпотеки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачу достовірно було відомо про наявність попереднього іпотечного договору щодо квартири АДРЕСА_1 , про що безпосередньо вказано у договорі та заяві попереднього іпотекодержателя.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що всі три примірники договору іпотеки підписані ОСОБА_1 , нотаріальна справа містить заяву попереднього іпотекодержателя ОСОБА_4 про згоду на передачу у наступну іпотеку квартири АДРЕСА_1 . Крім того, зі змісту нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 21 червня 2016 року, адресованої компетентним органам та/або ОСОБА_1 , убачається, що саме вона в наданому їй примірнику договору іпотеки виявила технічну помилку у пункті 1.8. договору щодо відсутності інформації про згоду на наступну іпотеку попереднього іпотекодержателя - ОСОБА_4 та просила внести зміни і доповнення до цього договору шляхом укладення відповідного договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 757/46566/16-ц із Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, щодоговір іпотеки, наявний в матеріалах нотаріальної справи, та договір іпотеки, наявний у позивача, є різними за змістом договорами. Зазначені обставини не заперечувались сторонами.

Договір іпотеки, наявний у нотаріуса за своїм змістом (пункт 1.8. договору іпотеки) є наступною іпотекою та містить відомості про попередню іпотеку та згоду попереднього іпотекодержателя. При цьому у зазначеному примірнику згадування про наявність попереднього договору іпотеки вживаються лише у пункті 1.8. договору та далі за змістом ніде не зазначається, у тому числі поняття попередня чи наступна іпотека.

Договір іпотеки наявний у позивача за своїм змістом (пункту 1.8. договору іпотеки) є попередньою (первинною) іпотекою та не містить жодних відомостей про наявність попередньої іпотеки, у жодному з пунктів не вживається термін наступна іпотека.

Нотаріусом, позичальником не повідомлялось про наявність попередньої іпотеки. Позивач вважав, що інших обтяжень на нерухоме майно не існує. Про наявність згоди попереднього іпотекодержателя жодних документів йому не надавали та про наявність таких не повідомляли. Отримавши свій договір іпотеки, оцінивши його зміст, де були відсутні будь-які відомості про наявність попередньої іпотеки, позивач вважав, що його зобов`язання належним чином забезпечено саме як первинна іпотека без наявності прав інших осіб на нерухоме майно.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 вересня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 579 632 грн, що еквівалентно 27 200 доларів США, які позичальник зобов`язувалася повернути до 22 липня 2016 року.

У той же день для забезпечення виконання умов зазначеного договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

30 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про дострокове припинення договору позики та повернення належних йому грошових коштів.

Заявою від 07 лютого 2016 року № 139 ОСОБА_2 повідомила позивача, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, а також матеріальними труднощами вона не має можливості повернути борг у повному обсязі, та просила надати час для лікування та покращення матеріального стану, щоб мати можливість виконати свої зобов`язання відповідно до договору позики від 01 вересня 2015 року.

Заявою від 21 червня 2017 року № 855, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О. І., ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про те, що у зв`язку з тимчасовими матеріальними труднощами вона не має можливості повернути борг за договором позики. Також зазначила, що при перегляді договору іпотеки, укладеного між сторонами на забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, вона виявила технічну помилку у пункті 1.8, де відсутні інформація про згоду на наступну іпотеку попереднього іпотекодержателя - ОСОБА_4 . У зв`язку з цим, просила внести зміни та доповнення до договору іпотеки, посвідченого 01 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О. Г. за реєстровим № 3009, шляхом укладення договору про внесення змін та доповнень.

Цивільно-правова відповідальність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левашова О. Г. застрахована відповідно до договору добровільного страхування відповідальності перед третіми особами (професійної відповідальності приватного нотаріуса) від 18 грудня 2014 року № 001/053/1498, укладеного між ним та ТДВ «СК «Актив-Гарант».

Відповідно до пункту 4.1 договору добровільного страхування відповідальності перед третіми особами (професійної відповідальності приватного нотаріуса) страховим випадком є законодавчо визначений відповідно до пункту 6 договору факт настання відповідальності страхувальника за шкоду, визначену пунктом 3.3 договору внаслідок ненавмисних помилок, недбалості або упущень під час здійснення професійної діяльності протягом терміну дії договору, зокрема: не попередження третьої особи про наслідки вчинених нотаріальних дій коли юридична непоінформованість завдала цій особі шкоди; допущення ненавмисних помилок при здійснення нотаріальної дії.

Згідно з пунктом 4.2. договору добровільного страхування відповідальності перед третіми особами (професійної відповідальності приватного нотаріуса) подія, вказана в пункті 4.1., визнається страховим випадком виключно за наявності і сукупності таких ознак: подія сталася внаслідок дії або бездіяльності страхувальника; подія призвела до обґрунтованої, встановленої згідно з чинним законодавством України, шкоди третій особі; подія, що призвела до завдання шкоди та подання вимог третіми особами, сталася під час строку дії договору; протягом строку, вказаного в пункті 13 договору, страхувальникові пред`явлені майнові претензії або позов, заявлені у відповідності та на підставі норм цивільного законодавствам, про відшкодування страхувальником шкоди; є наявність вини страхувальника у заподіянні шкоди, якщо інше не передбачено чинним законодавством України.

У поясненнях, наданих суду першої інстанції 18 квітня 2017 року, ОСОБА_1 зазначив, що уважно прочитав всі примірники договорів іпотеки та позики, і в них не було зазначено про те, що квартира уже перебуває в попередній іпотеці.

Встановлено, що всі три примірники договору іпотеки підписані ОСОБА_1 , нотаріальна справа містить заяву попереднього іпотекодержателя ОСОБА_4 про згоду на передачу у наступну іпотеку квартири АДРЕСА_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Відповідно до пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року № 624 «Про затвердження Порядку і правил проведення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності приватного нотаріуса», у редакції на час вчинення нотаріальної дії, страховим випадком є заподіяння третім особам майнової шкоди внаслідок вчинення незаконних дій або недбалості страхувальника під час вчинення ним нотаріальних дій, що мало місце в період дії договору обов`язкового страхування. Факт настання страхового випадку встановлюється на підставі судового рішення, що набрало законної сили, або визнаної страхувальником та погодженої страховиком письмової вимоги (претензії) третьої особи.

Згідно з пунктом 4.1 договору добровільного страхування відповідальності перед третіми особами № 001/053/01498 від 18 грудня 2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та ТДВ «СК «Актив-гарант», страховим випадком є законодавчо визначений відповідно до пункту 6 договору факт настання відповідальності страхувальника за шкоду, визначену пунктом 3.3 договору внаслідок ненавмисних помилок, недбалості або упущень під час здійснення професійної діяльності протягом терміну дії договору, зокрема: не попередження третьої особи про наслідки вчинених нотаріальних дій коли юридична непоінформованість завдала цій особі шкоди; допущення ненавмисних помилок при здійсненні нотаріальної дії.

Відповідно до пункту 4.2. вказаного вище договору подія, вказана в пункті 4.1., визнається страховим випадком виключно за наявності і сукупності таких ознак: подія сталася внаслідок дії або бездіяльності страхувальника; подія призвела до обґрунтованої, встановленої згідно з чинним законодавством України, шкоди третій особі; подія, що призвела до завдання шкоди та подання вимог третіми особами, сталася під час строку дії договору; протягом строку, вказаного в пункті 13 договору, страхувальникові пред`явлені майнові претензії або позов, заявлені у відповідності та на підставі норм цивільного законодавства, про відшкодування страхувальником шкоди; є наявність вини страхувальника у заподіянні шкоди, якщо інше не передбачено чинним законодавством України.

Згідно зі статтею 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову про встановлення факту настання страхового випадку, суди правильно виходили з того, що порушень чинного законодавства при вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус не допустив. Позивачу було достовірно відомо про наявність попереднього іпотечного договору щодо квартири АДРЕСА_1 , оскільки всі три примірники договору іпотеки підписані ОСОБА_1 , нотаріальна справа містить заяву попереднього іпотеко держателя ОСОБА_4 про згоду на передачу у наступну іпотеку квартири АДРЕСА_1 . Крім того, зі змісту нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 21 червня 2016 року, адресованої компетентним органам та/або ОСОБА_1 , убачається, що саме вона в наданому їй примірнику договору іпотеки виявила технічну помилку у пункті 1.8. договору щодо відсутності інформації про згоду на наступну іпотеку попереднього іпотекодержателя - ОСОБА_4 та просила внести зміни і доповнення до цього договору шляхом укладення відповідного договору.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку відповідно до статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року та дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович