П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 серпня 2019 року місто Київ

справа № 359/5111/18

апеляційне провадження № 22-ц/824/9528/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Соколової В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у складі судді Журавського В.В. від 12 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" про визнання договору карткового рахунку недійсним та застосування реституції,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 4 жовтня 2012 року між ним та АТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником якого є ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" (далі - ПАТ "ПУМБ"), укладено договір карткового рахунку № НОМЕР_1 , згідно умов якого позивачу встановлено ліміт овердрафту в розмірі 4 000 грн., строком користування на 36 місяців зі сплатою 24 % річних.

Укладаючи зазначений кредитний договір, ОСОБА_1 був введений банком в оману, оскільки вважав, що за умовами договору він отримав 5 000 грн. зі сплатою 5 % річних за обслуговування кредиту.

22 листопада 2016 року позивач отримав копію кредитного договору та виписку по рахунку, які відповідач раніше відмовлявся надавати, та дізнався, що банком було в односторонньому порядку змінено кредитний ліміт, який склав 16 600 грн., а сума заборгованості станом на 27 січня 2015 року становила 16 237 грн. 48 коп. В подальшому сума заборгованості становила вже 46 042 грн. 63 коп.

Посилаючись на те, що перед укладенням кредитного договору кредитодавець не повідомив про усі істотні умови договору, позивач просив суд визнати недійсним договір карткового рахунку № НОМЕР_1 від 4 жовтня 2012 року та застосувати наслідки недійсності правочину відповідно до статі 216 ЦК України.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм

процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що умови договору карткового рахунку є несправедливими, оскільки, по-перше, він був введений в оману щодо розміру кредитного ліміту та процентної ставки по ньому; по-друге, банком незаконно стягувалася комісія за обслуговування кредиту; по-третє, банк в односторонньому порядку збільшував розмір ліміту про що позивач повідомлений не був. Крім того, дана справа не є малозначною і здійснювати представництво у суді могли лише адвокати, проте представництво інтересів банку здійснювала особа, яка не була адвокатом, що є порушенням процесуального закону.

ПАТ "ПУМБ" у відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 4 жовтня 2012 року між АТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником якого є ПАТ "ПУМБ", укладено договір карткового рахунку № НОМЕР_1 , згідно умов якого банк відкрив позивачу картковий рахунок у національній валюті та встановив на картковому рахунку ліміт дозволеного овердрафту в сумі 4000 гривень на строк 36 місяців зі сплатою процентної ставки за користування овердрафтом при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) у розмірі 0,0001% річних, при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) - 24% річних та з процентною ставкою за користування несанкціонованим овердрафтом - 24% річних. Крім цього, ОСОБА_1 зобов`язався також сплачувати комісію за обслуговування овердрафту у розмірі 2%.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що підстави для визнання договору недійсним відсутні, а встановлення комісії за обслуговування овердрафту у розмірі 2 % річних хоч і є незаконним, але не зумовлює недійсність правочину в цілому.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з таких підстав.

Згідно із частинами 1, 3 статі 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов договору карткового рахунку від 4 жовтня 2012 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів".

За положеннями частини 5 статі 11, частин 1, 2, 5, 7 статі "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та

обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до частини 8 статі 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статі 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статі 1, статі 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статі 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановивши, що пунктом 2.5 карткового рахунку від 4 жовтня 2012 року передбачено сплату позичальником комісії у розмірі 2 % річних від розміру кредиту за обслуговування кредиту (овердрафту), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказані умови договору встановлюють платіж, який споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, отже ці положення договору є несправедливими.

Разом з цим, суд не врахував, що у випадку встановлення недійсності окремих положень договору, вони мають бути визнаними недійсними.

Доводи апеляційної скарги про необхідність визнання кредитного договору від 4 жовтня 2012 року недійсним у цілому є необґрунтованими та підлягають відхиленню з таких підстав.

У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статі 627 ЦК України відповідно до статі 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статі 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною 1 статі 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статі 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною 2 статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Згідно із пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення між сторонами додаткової угоди, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача.

Відповідно до статі 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Нормами цивільного законодавства передбачено, як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також

передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

У разі встановлення, що позичальнику не була надана повна та достовірна інформація про умови кредитування і сукупну вартість кредиту та визнання недійсними окремих умов про встановлення несправедливих платежів та комісій: за дії, які банк вчиняє на власну користь; які не є послугою в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів", при відсутності достатніх даних для визнання решти умов і договору в цілому несправедливими, відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним у цілому, не встановивши обставин, які можна кваліфікувати як несправедливі умови і які можуть мати наслідком недійсність договору загалом.

Таким чином, посилання у апеляційній скарзі про необхідність визнання недійсним договору карткового рахунку від 4 жовтня 2012 року в цілому є безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема, не спростовано, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши, характер правочину і всі його істотні умови. На виконання умов спірного договору він без заперечень отримав кредитні кошти, тривалий час виконував свої зобов`язання з повернення цих коштів. Визнання ж окремих умов договору недійсними не тягне за собою визнання недійсним такого договору в цілому.

Доводи апеляційної стосовно того, що дана справа не є малозначною і представляти інтереси банку міг лише адвокат, яким представник банку не являвся, є безпідставними.

Так, відповідно до частини 6 статі 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на час розгляду справи у суді першої інстанції складало 176 200 грн.

Оскільки ціна поданого ОСОБА_1 позову визначена у розмірі 24 832 грн., дана справа є малозначною.

Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме визнання недійсним пункту 2.5 карткового рахунку від 4 жовтня 2012 року.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" про визнання договору карткового рахунку недійсним та застосування реституції задовольнити частково.

Визнати недійсним пункт 2.5 карткового рахунку № НОМЕР_1 від 4 жовтня 2012 року, укладеного між акціонерним товариством "Банк Ренесанс Капітал",

правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний банк" та ОСОБА_1 , згідно якого позичальник за обслуговування овердрафту сплачує банку комісію у розмірі 2% річних.

Зобов`язати публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний банк" здійснити перерахунок здійснених з часу укладення договору карткового рахунку № НОМЕР_1 від 4 жовтня 2012 року платежів, повернувши сплачену ОСОБА_1 комісію (плату за обслуговування овердрафту).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

В.В. Соколова