ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», голови правління Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Петра Крумхінзл, члена правління Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (з питань керування ризиками) ОСОБА_1 , треті особи: голова наглядової ради Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Шерон Іскі, прокурор Дніпропетровської області Токар Роман Миколайович, Кабінет Міністрів України - законний представник держави як власника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення невиплаченої премії на користь трудового колективу,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», голови правління Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Петра Крумхінзл, члена правління Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (з питань керування ризиками) ОСОБА_1 , треті особи: голова наглядової ради Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Шерон Іскі, прокурор Дніпропетровської області Токар Роман Миколайович, Кабінет Міністрів України - законний представник держави як власника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення невиплаченої премії на користь трудового колективу.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за даним позовом на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Не погодившись з такою ухвалою, Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на те, що судом невірно та необгрунтовано застосовано норму процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд прийшов до помилкового висновку стосовно того, що даний позов повинен розглядатися в порядку господарського судочинства.

Голова правління Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Петр Крумхінзл відповідно до положень ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2019 року - без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта.

АТ КБ «Приватбанк» відповідно до положень ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2019 року - без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта.

21.12.2019 року Кабінет Міністрів України надав апеляційному суду пояснення, в яких просив апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно вимог ч.1 ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами та відповідачами - можуть бути особи, визначені у статті 4 цього Кодексу.

Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 ГПК України).

У статті 20 ГПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів. Відповідно до частини 1 зазначеної статті ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», яка є юридичною особою, звернулася до суду з позовом до юридичної особи - Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», голови правління Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Петра Крумхінзл, члена правління Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (з питань керування ризиками) ОСОБА_1 , про стягнення невиплаченої премії на користь трудового колективу.

Із роз`яснень, які містяться в пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вбачається, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний спір відповідно до ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарських судів і, згідно вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вбачається наявність спору між юридичними особами щодо визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Безпідставними є доводи апелянта щодо існування колективного трудового спору, виходячи з наступного.

Процесуальним законодавством чітко визначені підстави для розгляду колективного трудового спору в судовому порядку.

Однією з підстав для здійснення судового розгляду у випадку виникнення колективного трудового спору є наявність укладеного колективного договору.

В матеріалах справи № 201/10793/19 відсутні будь-які докази, що свідчать про факт укладення такого колективного договору між Первинною профспілковою організацією співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та роботодавцем, а відтак, ініційованний судовий порядок розгляду спору знаходиться поза рамками ЗУ "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)", відповідно ЦПК України не передбачено положень, які б віднесли спір у цій справі до таких, що підлягають розгляду у судовому порядку.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 року у справі № 916/2721/18 та у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 р. у справі № 479/58/19, згідно яких підтверджено, що колективні трудові спори - це спори не позовного провадження. До таких спорів застосовується примирно-третейський порядок вирішення, правовий механізм якого визначено ЗУ "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)".

Виходячи з того, що судовий порядок вирішення колективно трудових спорів чітко визначений законодавством, а позовні вимоги заявлені поза встановленим законодавством порядком звернення і реалізації прав профспілки, з урахуванням того, що наявний спір між двома юридичними особами - вирішення такого спору можливе лише в порядку господарського судочинства.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у відкритті провадження за даним позовом на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Ухвала суду постановлена на повно з`ясованих обставинах справи з дотриманням норм процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду. Суд не допустив порушень процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні даного питання дотримався вимог процесуального закону, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2019 року про відмову у відкритті провадження- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова