Ухвала

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 539/2869/16-ц

провадження № 61-18580св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 листопада

2016 року в складі судді Жаги Е. Г. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року в складі колегії суддів: Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О., Чумак О. В.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (далі - ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення місць загального користування.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі зареєстровані та є власниками квартири АДРЕСА_1 .

У вказаному будинку діє внутрішньобудинкова система централізованого опалення, так як при проектуванні багатоквартирного будинку закладався засіб теплопостачання - централізоване теплопостачання.

26 серпня 2008 року міжвідомчою комісією з розгляду питань, пов`язаних

з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання при виконавчому комітеті Лубенської міської ради надано дозвіл на відключення квартири від вказаних мереж і влаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання за умови отримання

у теплопостачальній організації технічних умов на відключення від мережі. Такі технічні умови були виготовлені 04 вересня 2008 року.

Також проектною організацією при виготовленні проекту влаштування індивідуального опалення виконано розрахунок кількості теплової енергії, яка витрачається стояками і нагрівальними приладами приміщень місць загального користування та розподільчими трубопроводами при відключенні окремих приміщень від системи централізованого опалення у зв`язку з улаштуванням автоматичного джерела теплопостачання.

Між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з опалення місць загального користування, проте позивачем такі послуги надаються,

а відповідачі ними користуються, від них не відмовляються і тому зобов`язані проводити їх оплату.

На вимоги позивача проводити оплату спожитої теплової енергії відповідачі не реагують, заборгованість не погашають.

Уточнивши позовні вимоги, ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» просило суд стягнути

з відповідачів заборгованість за опалення місць загального користування будинку в сумі 1 003,75 грн за період з жовтня 2012 року по квітень 2015 року та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від

29 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року, позов ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь

ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» 1 003,75 грн боргу за спожиту теплову енергію за опалення місць загального користування за період з жовтня 2012 року по квітень 2015 року.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що нарахування оплати за опалення місць загального користування ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» здійснюється відповідно до вимог законодавства та існуючих нормативних документів. Відповідачі послугу фактично отримують, а тому зобов`язані її оплачувати.

Аргументи учасників справи

У січні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано

пункт 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила) та статті 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист» він має 50 % знижки на оплату за користування комунальними послугами.

Скаржник також посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, тому усі співвласники повинні бути залучені до участі у справі в якості співвідповідачів, оскільки оскаржувані рішення судів безпосередньо впливають на їх майнові права і обв`язки. Син і донька відповідачів також зареєстровані в у казаній квартирі.

Відзив іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 08 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження

в цій справі та зупинено виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 листопада 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані та є власниками квартири

АДРЕСА_1 .

Квартира виключена від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання у зв`язку із облаштуванням автономного джерела теплозабезпечення.

Позивачем було проведено розрахунок кількості теплової енергії, яка витрачається розподільчими трубопроводами приміщень загального користування багатоквартирного житлового будинку при відключенні окремих квартир від системи централізованого опалення.

Актом обстеження місць загального користування житлового будинку по

АДРЕСА_1

від 08 травня 2012 року встановлено наявність у під`їзді № 4, де знаходиться квартира відповідачів, на сходовій клітині 2 конвектори «Комфорт 20», довжиною по 1 000 мм кожний.

Згідно з довідкою від 07 липня 2016 року начальника Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління, який є балансоутримувачем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , в будинку діє внутрішньо будинкова система централізованого опалення, так як при проектуванні багатоквартирного будинку закладався засіб теплопостачання - централізоване теплопостачання.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що наявні підстави для передачі справи на розгляд Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило

є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так

і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У пункті 28 Правил передбачено, щоспоживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Враховуючи фактичні обставини, суд першої інстанції, з яким погодився

й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що нарахування оплати за опалення місць загального користування позивачем здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі

№ 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії та гарячої води споживачу, є видом договору купівлі-продажу.

Постачання теплової енергії та гарячої води здійснюється не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту (власнику, співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо), який проживає в квартирі. Належність квартири

АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і стягнення боргу судом першої та апеляційної інстанцій за постачання теплової енергії із співвласника (окремих співвласників), який проживає в квартирі, не свідчить про вирішення судом першої та апеляційної інстанцій питання про право, інтерес, обов`язок інших співвласників.

За змістом частини першої статті 352 ЦПК України особи, які участі у справі не брали, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції. При цьому, саме незалучена до участі у справі особа повинна обгрунтувати та довести вирішення судом питання про її право, інтерес та (або) обов`язок.

Ураховуючи викладене колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 13 лютого 2019 року в справі № 761/5653/18 (провадження № 61-46959св18) скасував ухвалу апеляційного суду та передав справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, оскільки згідно із свідоцтва про право власності на житло квартира належить на праві спільної сумісної власності, а стягнення боргу за надані послуги

з центрального опалення та постачання гарячої води з одного із співвласників житла стосується прав, інтересів та обов`язків інших співвласників.

Наведені приклади свідчать про застосування Верховним Судом у складі різних колегій суддів однієї палати Касаційного цивільного суду різного підходу до розуміння та тлумачення статей 352, 714 ЦК України у наведеній категорії справ, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду подібних спорів Верховним Судом.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, не відповідає принципу правової визначеності.

За правилами частини першої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду

у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.

Таким чином, розглядаючи справу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що наявні підстави для передачі справи на розгляд Другої судової палати Касаційного цивільного суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше прийнятій постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у складі іншої колегії судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі

№ 761/5653/18 (провадження № 61-46959св17).

Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 539/2869/16-ц (провадження № 61-18580св18)за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року в справі за позовом обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н.О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков