Єдиний унікальний номер 725/602/18
Номер провадження 2/725/70/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2019 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

за участю секретарів: Майстрюк В.О., Марчука Д.М.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки житлового будинку, який перебуває у спільній сумісній власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки житлового будинку, який перебуває у спільній сумісній власності.

Посилався на те, що він є одним із співвласників житлового будинку, що знаходиться за по АДРЕСА_1 , загальною площею 164,1 кв.м., в тому числі житловою площею 66,80 кв.м. Зазначений будинок облаштований двома окремими в`їздами на його територію, має два окремих входи. За будинком закріплено земельну ділянку, площею 1121 кв.м., цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Співвласниками спірного будинковолодіння є позивач, ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Раніше між співвласниками існувала домовленість щодо користування приміщеннями будинковолодіння, проте протягом останніх років між сторонами виникли конфліктні правовідносини. Відповідачі змінили ключі в будинку та не допускають його будинку, чинять йому перешкоди у користуванні власністю.

В уточненій позовній заяві від 19.06.2019 року позивач просив виділити йому у користування ј частку житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відповідно до 5 варіанту виділу висновку судової інженерно-технічної експертизи, а саме: в житловому будинку: сходова клітина (частина), площею 2,90 кв.м.; сходова клітина, площею 5,70 кв.м.; коридор, площею 8,50 кв.м.; кімната, площею 26,00 кв.м.; кухня (частина), площею 1,20 кв.м.; комора, площею 3,20 кв.м.; в господарських будівлях і спорудах:1/2 вбиральні літ.Г; Ѕ огорожі №1; огорожа (ворота з хвірткою) №2. Також ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Представником відповідача ОСОБА_5 було подано відзив на позов, в якому остання позов не визнала. Вказувала на те, що площа основної частини будівлі без врахування площі неопалювальних приміщень становить 95,5 кв.м., тобто площа ј частки основної будівлі становить 23,88 кв.м. При цьому мінімальна необхідна площа для однокімнатної квартири становить 27,12 кв.м. Таким чином, у відповідності до висновку судової будівельно-технічної експертизи №491 від 27.03.2019 року виділ ј частки будинковолодіння є технічно неможливим. У задоволенні позову просила відмовити.

Відповідачем ОСОБА_3 відзиву на позов подано не було.

Ухвалою суду від 29.05.2018 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №725/1413/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності. В подальшому, ухвалою суду від 24.07.2018 року провадження у справі було поновлено.

Ухвалою суду від 17.09.2018 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу та провадження у справі зупинено.

05.11.2018 року провадження у справі було поновлено у зв`язку з поданим клопотанням експерта.

Ухвалою суду від 27.11.2018 року по справі повторно було призначено судову будівельно-технічну експертизу та провадження у справі зупинено.

25.01.2019 року провадження у справі було поновлено у зв`язку з поданим клопотанням експерта.

Ухвалою суду від 23.04.2019 року по справі повторно було призначено судову будівельно-технічну експертизу та провадження у справі зупинено.

27.05.2019 року провадження у справі було поновлено у зв`язку з складенням висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою суду від 24.07.2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та підтвердили, викладені у ньому обставини. Пояснили, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу чиняться перешкоди у користуванні власністю, у добровільному порядку досягти домовленості із відповідачами він не може. Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила суду, що висновок експерта було складено на підставі недостовірного технічного паспорту, а тому він є неправдивим. Просила відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнала з підстав, викладених у поданому до суду відзиві на позов. Просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що будинковолодіння АДРЕСА_1 належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (а.с.11, 66 Том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла (а.с.86 Том 1). Спадкоємцем майна померлої за законом є ОСОБА_3 .

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30.05.2018 року було визначено частки співвласників у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1 по ј частці у кожного (а.с.105-106 Том 1).

Отже, позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності ј частка будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.21 Конституції України, усі люди є вільні та рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Як видно із змісту ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Правовий режим спільної сумісної та часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, спір між ними вирішується судом.

Як було встановлено судом, між сторонами виникли конфліктні відносини, один із співвласників будинковолодіння протягом тривалого часу позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися свою власністю. Зазначена обставина підтверджується, зокрема, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12.03.2013 року, яким зобов`язано ОСОБА_5 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом надання йому безперешкодного доступу до житлового будинку (а.с.67-68 Том 1).

Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частина третя статті 364 ЦК України).

Частиною другою статті 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 ЦК України).

Таким чином, у даному спорі до предмету доказування у справі входить доведення факту можливості виділення у натурі частки із спільного майна.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

При виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має виділятися окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні висновку судової інженерно-технічної експертизи №606 від 24.05.2017 року, судовим експертом було встановлено наявність технічної можливості відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити ј частку у житловому будинку АДРЕСА_1 або близьку до ідеальної частки, після проведення робіт по переплануванню або реконструкції житлового будинку за умови дотримання всіх вимог державних будівельних норм або погодження відхилень у встановленому порядку з відповідними державними органами нагляду та контролю та запропоновано 5 варіантів розподілу будинковолодіння (а.с.5-60 Том 2).

Розглядаючи аргументи представника відповідача щодо неможливості виділу ј частки будинковолодіння, суд зазначає наступне:

Так, у якості доказу на підтвердження зазначених аргументів, представник посилається на висновок судової будівельно-технічної експертизи №491 від 27.03.2019 року, складеного на її замовлення (а.с.112-130 Том 2).

Відповідно до вказаного висновку експертом було встановлено, що виділ кожному із співвласників приміщення в будинку по АДРЕСА_1 , яке б відповідало вимогам ДБН щодо ізольованої квартири та яке за розміром відповідало б часткам співвласників у праві спільної часткової власності на вказане майно є технічно неможливим. При цьому експертом було визначено, що площа основної частини будівлі без врахування площі неопалювальних приміщень становить 95, 5 кв.м., а площа ј частини основної частини будівлі становить 23,88 кв.м., що недостатньо для влаштування однокімнатної квартири згідно вимог ДБН.

Суд не погоджується із вказаним висновком експерта та відхиляє його з огляду на таке.

Як вбачається з дослідженого судом технічного паспорту на будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , загальна площа будинку становить 165, 00 кв.м., в тому числі площа першого поверху становить 118,40 кв.м. та житлова площа будинку становить 67,30 кв.м.(а.с.226-232 Том 1).

Тобто, експертом у висновку №491 від 27.03.2019 року було зменшено площу спірного будинку на 80,5 кв.м. та зазначено її без врахування площі неопалювальних приміщень.

Однак такі дії експерта не відповідають вимогам додатку 3 до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, відповідно до яких для визначення у відсотковому відношенні частки кожного співвласника в основній частині житлового будинку необхідно встановити всю внутрішню площу основної частини будинку, а також площу, яка належить кожному співвласнику, без урахування площ прибудов, надбудов, веранд, тамбурів тощо.

Отже, неопалювальні приміщення основної частини будівлі не входять до тих приміщень, які не враховуються під час встановлення внутрішньої площі будинку.

Як було зазначено вище судом експертом у висновку №606 від 24.05.2019 року було запропоновано 5 варіантів розподілу будинковолодіння. При цьому для реалізації кожного із варіантів співвласникам необхідно провести роботи по переплануванню, реконструкції будинку за переліком зазначеним в дослідницькій частині.

Розглядаючи можливість та доцільність виділення у натурі частки позивача за кожним із запропонованих варіантів, суд враховує, що за жодним із варіантів експертом не було запропоновано виділу ідеальної частки у розмірі ј . При цьому, по чотирьом із п`яти варіантів необхідна значна грошова компенсація у зв`язку з відхиленням від ідеальної частки, яка повинна бути виплачена тією чи іншою стороною.

Проте, із запропонованого п`ятого варіанту розподілу будинковолодіння видно, що різниця у вартості частки позивача відповідно до виділених йому приміщень є незначною та меншою від ідеальної лише на 95 гривень, на компенсації яких ОСОБА_1 не наполягав, саме відповідно до даного варіанту розподілу можливо обладнати виділене приміщення окремим входом.

Проаналізувавши наведений вище варіант виділу частки із будинковолодіння, суд вважає його найбільш оптимальним з огляду на конфліктні відносини, які склались між сторонами.

На підставі вище викладеного та враховуючи те, що між сторонами склались неприязні відносини, наявна технічна можливість виділу частки позивача у будинковолодінні, а тому суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись ст.ст. 3, 316, 328, 365, 369, 372 Цивільного кодексу України; ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), проживаючого по АДРЕСА_2 до ОСОБА_5 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), проживаючого у АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_3 ), проживаючої в АДРЕСА_1 , про виділ у натурі частки житлового будинку, який перебуває у спільній сумісній власності- задовольнити.

Виділити в натурі ОСОБА_1 ј частку у будинковолодінні АДРЕСА_1 , виділивши йому наступні приміщення: в житловому будинку: частину сходової клітини І(І?), площею 2,90 кв.м.; сходову клітину 1-3, площею 5,70 кв.м.; коридор 1-4, площею 8,50 кв.м.; кімната 1-5, площею 26 кв.м.; кухня (частина) 1-8 (1-8?), площею 1,20 кв.м.; комору 1-10, площею 3,20 кв.м., а також наступні господарські будівлі і споруди: Ѕ вбиральні літ.Г, Ѕ огорожі №1; огорожа (ворота з хвірткою) №2.

Право спільної часткової власності ОСОБА_1 на будинковолодіння АДРЕСА_1 припинити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 7064 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька