Провадження № 2/127/2283/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про виселення з самоуправно захопленої квартири без надання іншого житла,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в червні 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про виселення з самоуправно захопленої квартири без надання іншого житла.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 проживав спільно однією сім`єю у цивільному шлюбі з ОСОБА_9 понад 20 років, тобто з 1992 року по травень 2013 року. У 2008 році у його цивільної дружини трагічно загинув її син ОСОБА_6 , у зв`язку з цим ОСОБА_9 захворіла та отримала інсульт.

Онуки ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та невістка ОСОБА_7 не відвідували її і не надавали будь якої матеріальної чи моральної допомоги.

24.12.2012 року ОСОБА_9 з доброї волі свідомо самостійно подала заповіт, на свою власність, квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 як цивільному чоловіку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла. 17.06.2013 року за № 1296 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Першої вінницької державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини до заповіту зареєстрованого в реєстрі 1684 від 24.12.2012 року та надав всі необхідні документи, до майна померлої ОСОБА_9 .

Під час подання даної заяви ОСОБА_1 стало відомо, що є інший заповіт який нібито подала ОСОБА_9 від 21.05.2013 року на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого в реєстрі № 445.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.05.2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 06.06.2018 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 , за участю третіх осіб: Служби у справа дітей Вінницької міської ради, Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Євстратової О.О., про визнання заповіту недійсним задоволено. Визнати недійсним заповіт від 21 травня 2013 року, укладений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Євстратовою О.О., який зареєстрований в реєстрі за номером 445. Вирішено питання про судові витрати.

12.11.2018 року за № 12145 ТОВ «ЖЕО» видано довідку про реєстрацію ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з двох кімнат, загальною площею 52,60 кв.м. Особовий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що 21.11.2018 року подав попередження ОСОБА_7 про повернення незаконно утримуваного майна і звільнення даної квартири.

27.11.2018 року за домовленістю між сторонами про звільнення квартири у добровільному порядку та повернення незаконно утримуваного майна прибула представник позивача ОСОБА_10 , де нею було виявлено з метою протиправного заволодіння квартирою її захватили також двоє громадян: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , які разом із ОСОБА_7 відмовилися звільнити самоуправну зайняту квартиру.

Позивач зазначає, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 , протиправно, незаконно утримують самоуправно захоплену квартиру.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив виселити без надання іншого житла з самовільно зайнятої квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі.

Представники ОСОБА_5 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в підготовчому судовому засіданні 06.09.2019 року заперечили проти задоволення позову, надавши суду відзив. Відзив мотивований тим, що ОСОБА_5 постійно мешкає в спірній квартирі зі своїм малолітнім сином ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сплачує за комунальні послуги.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_13 також заперечила проти позову в судовому засіданні 06.11.2019 року.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 в підготовчому судовому засіданні 06.09.2019 року заперечили проти задоволення позову.

Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, однак повідомлялися належним чином.

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради просила справу розглядати у її відсутність, підтримує висновок органу опіки та піклування про недоцільність виселення дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з квартири АДРЕСА_1 .

Суд, заслухавши учасників судового процесу, які були присутні в судовому засіданні, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживав спільно однією сім`єю у цивільному шлюбі з ОСОБА_9 понад 20 років, тобто з 1992 року по травень 2013 року. У 2008 році у його цивільної дружини трагічно загинув її син ОСОБА_6 , у зв`язку з цим ОСОБА_9 захворіла та отримала інсульт.

24.12.2012 року ОСОБА_9 з доброї волі свідомо самостійно подала заповіт, на свою власність, квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 як цивільному чоловіку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла. 17.06.2013 року за № 1296 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Першої вінницької державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини до заповіту зареєстрованого в реєстрі 1684 від 24.12.2012 року та надав всі необхідні документи, до майна померлої ОСОБА_9 .

Під час подання даної заяви ОСОБА_1 стало відомо, що є інший заповіт який подала ОСОБА_9 від 21.05.2013 року на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого в реєстрі № 445.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.05.2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 06.06.2018 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 , за участю третіх осіб: Служби у справа дітей Вінницької міської ради, Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Євстратової О.О. про визнання заповіту недійсним задоволено. Визнано недійсним заповіт від 21 травня 2013 року, укладений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Євстратовою О.О., який зареєстрований в реєстрі за номером 445. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Верховного Суду від 26.04.2019 року відмовлено ОСОБА_7 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 , треті особи: служба у справах дітей Вінницької міської ради, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Євстратова Олена Олексіївна, про визнання заповіту недійсним.

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.12.2019 року. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, за заповітом, серія та номер: 2-2405, виданий 09.11.2018 року, видавник: державний нотаріус Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В.

Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕО» від 12.11.2018 року № 12145 позивач ОСОБА_1 проживає і зареєстрований в АДРЕСА_2 , яка складається з 2 кімнат загальною площею 52,60 кв.м., жилою площею 30,82 кв.м., будинок знаходиться на обслуговуванні ЖЕО. Власність: спадщина. Особовий рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_1 . В цьому житловому приміщенні зареєстровано 0 осіб.

ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_1 22.11.2018 року зверталася до начальника Вінницького ВП ГУНП У Вінницькій області із скаргою про зволікання розслідування кримінальної справи № 0004807 за ч. 1 ст. 190 КК України, що ОСОБА_7 , яка проживає у АДРЕСА_3 незаконно заволоділа майном спадкоємця, а саме в квартирі АДРЕСА_1 на загальну суму 52450,00 грн.

Згідно відповіді Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області від 11.12.218 року № Г-3148/200-2018 з приводу скарги було повідомлено, що дійсно кримінальне провадження № 0004897 перебуває в провадженні слідчого СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, з приводу скарги у Вінницькому ВП ГУНП у Вінницькій області проводилася службова перевірка за результатами якої факти викладені в скарзі не знайшли свого підтвердження.

Також позивачем надана ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2019 року, якою визнано незаконною бездіяльність СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області. Зобов`язано уповноважену особу Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області вчинити вимоги, передбачені ст. 214 КПК України за заявою від 17.07.2019 року щодо можливого вчинення злочину, передбаченого ст. 356 КК України, а саме: внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування; повідомити заявника про початок розслідування.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до відзиву відповідача ОСОБА_5 , остання зазначає, що вона мешкає в спірній квартирі з малолітнім сином, сплачує комунальні послуги, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині, оскільки як зазначалось вище позивач є власником даної квартири, доказів того, що ОСОБА_5 мешкає в даній квартирі на законних підстав суду надано не було, доказів того, що вона зареєстрована за даною адресою немає. Також посилання на те, шо ОСОБА_5 мешкає в спірній квартирі зі своїм малолітнім сином ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , також не може бути підставою для відмови в позові, так як позивачем не ставиться питання про виселення її малолітньої дитини, крім того в неї є батько ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині виселення без надання іншого житла з самовільно зайнятої квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 ..

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Як вбачається з положень статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції.

Отже, врахування пропорційності, яка є принципом цивільного судочинства, забезпечує розумний баланс між інтересами сторін.

Зазначений правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у справі № 1326/1314/2012, провадження № 14-358звц18 від 06 листопада 2018 року.

Права власника квартири визначені в ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Як на одну з підстав позовних вимог про виселення ОСОБА_1 посилався на ч. 1 ст. 116 ЖК України, а саме: проживання відповідачів у вказаній квартирі чинить йому перешкоди, як власнику у користуванні майном. Зазначав, що відповідачі жодним чином в утриманні квартири, ремонті та оплаті комунальних послуг не приймають, чим завдають значних матеріальних збитків, чинять перешкоди власнику квартири, перешкоди у користуванні квартирою, постійно провокують на скандал, влаштовують сварки, погрожують фізичною розправою.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України на яку посилаються в своїй позовній заяві позивачі, виселенню без надання іншого жилого приміщення підлягають особи, які самоправно зайняли жиле приміщення.

Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Тобто, виселення без надання іншого помешкання, відповідно до ст. 116 ЖКУ, допускається у випадках: протиправної винної поведінки особи, що створює своїми діями неможливість спільного проживання в одній квартирі або цілому будинку; систематичного характеру таких дій; безрезультатності заходів попередження або суспільного впливу і продовження винним негідної поведінки.

Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов`язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір`ї, а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку. Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Тобто, законодавцем передбачено, що в даному випадку маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Виходячи зі смислу даної статті, виселення - це крайня міра, яка застосовується тільки до винних осіб, які систематично порушують правила спільного проживання і роблять неможливим сумісне проживання. Під системністю слід зрозуміти вчинення двох і більш таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження або громадського впливу.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Однак позивачем не надано доказів того, що відповідачі роблять неможливим проживання у спірному житлі після вжиття до них заходів запобігання чи громадського впливу.

Відповідно до довідок Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, які містяться в матеріалах цивільної справи, відповідачі зареєстровані взагалі за іншими адресами. Рекомендовані повідомлення про виклик відповідачів до суду повертались на адресу суду із відміткою "адресат відсутній".

Таким чином, із огляду на викладене зі сторони позивача не доведено належними та допустимими доказами порушення будь-яких їх житлових прав із боку відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 . Позивачем взагалі не доведено факт проживання інших відповідачів в спірній квартирі.

Також відповідно до висновку Виконавчого комітету Вінницької міської ради про недоцільність виселення дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з квартири АДРЕСА_1 орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає: недоцільним виселення дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з квартири АДРЕСА_1 .

За таких умов згідно статті 157 ЖК Української РСР відповідачів може бути виселені лише з підстав, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2, ст. 321 ЦК України).

У пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями (бездіяльністю) відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Доказів того, що позивач позбавлений можливості розпорядитися квартирою, яка йому належить, через дії (бездіяльність) відповідачів суду не надано.

Позивачем надана ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2019 року, якою визнано незаконною бездіяльність СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області. Зобов`язано уповноважену особу Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області вчинити вимоги, передбачені ст. 214 КПК України за заявою від 17.07.2019 року щодо можливого вчинення злочину, передбаченого ст. 356 КК України, а саме: внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування; повідомити заявника про початок розслідування.

Проте позивачем не надано доказів наявності витягу з ЄРДР та за якою правовою кваліфікацією внесені ці відомості, а також результатів досудового розслідування. Необхідно зауважити, що в даній ухвалі слідчого судді зазначалося, що при дослідженні повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, слідчим суддею встановлено, що дії ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 є незаконними та у сукупності з доказами, зазначеними у повідомленні утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, що призвело до завдання ОСОБА_1 матеріальних та моральних збитків. Але також позивачем не надано відповідного витягу з ЄРДР та результати досудового розслідування.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, воно має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співмірним із переслідуваною законною метою. Житло має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, особливої ваги надається процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс в результаті застосування виселення (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Що стосується клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_11 , яке було подане в останньому судовому засіданні про приєднання до справи в якості письмових доказів: копію протоколів, копію пояснень та ін., судом відмовлено в їх прийнятті так, як дані докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Керуючись ст.ст. 321, 391, 396 ЦК України, ст.ст. 116, 157 ЖК Української РС, ст.ст. 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про виселення з самоуправно захопленої квартири без надання іншого житла задовольнити частково.

Виселити без надання іншого житла з самовільно зайнятої квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , місце проживання: АДРЕСА_7 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради, місцезнаходження: вул. Соборна, 50, м. Вінниця.

Суддя