Справа № 462/5221/18 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/965/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Львів

Справа № 462/5221/18

Провадження № 22-ц/811/965/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Крайник Н.П., Шеремети Н.О

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13 лютого 2019 року в складі судді Ліуш А.І.

у справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення коштів, покликаючись на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 , у якій також проживає відповідач ОСОБА_3 . Проте відповідач не виконує обов`язку по сплаті послуг за електроенергію, такі послуги оплачує виключно вона, внаслідок чого у відповідача наявна заборгованість перед нею по сплаті послуг за електроенергію з січня 2012 року у розмірі 3297,28 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь 3297,28 грн. заборгованості за оплату послуг за електроенергію, 4536,00 грн. інфляційних втрат, 6053,02 грн. пені.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 13 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення таким, що прийняте за наслідком неповного з`ясування обставин справи та невірного застосування норм права а судом першої інстанції не було досліджено істотних обставин справи та не надано оцінки доказам. Відповідачем не подано доказів на спростування заявленої до стягнення суми, зокрема на підтвердження оплати повністю або частково за спожиту електроенергію.

Вказує, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належить 25,5 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1 , що становить 5/9 вартості комунальних послуг, проте судом не було вирішено питання про залучення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до участі в даній справі.

Також зазначає, що всі рахунки за електроенергію сплачуються позивачем, що підтверджується відповідними квитанціями та листом ПрАТ «Львівобленерго» від 16.03.2018 року №31-48.

Просить рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подав відзив на апеляційну скаргу, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано суду жодного розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_7 за оплату послуг за електроенергію та інфляційних втрат і пені, що унеможливлює суду встановити період, за який здійснено такий розрахунок позивачем, порядок здійснення таких розрахунків, зокрема, чи враховано позивачем обов`язок сплати житлово-комунальних послуг у розмірі 5/9 від їх вартості ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а не лише відповідачем ОСОБА_9 а тому оцінюючи докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛКП «Богданівка» №91 від 21 січня 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28 квітня 2009 року визнано мирову угоду від 28 квітня 2009 року згідно з якою ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зобов`язались сплачувати 5/9 вартості комунальних послуг.

Відповідно до ст.162 ЖК України громадянин, якому належить квартира (будинок) на праві приватної власності, зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.2 ст.10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку.

Відповідно до п.6 ст.10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" заборгованість власників квартир по укладених угодах, пов`язаних з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, стягується в судовому порядку.

Відповідно до ст.. 9 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

У відповідності до вимог ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належного розрахунку суми заборгованості, та не доведено чому вказана сума підлягає стягненню саме з ОСОБА_12 .

Окрім того, оскільки як встановлено судом, співвласниками квартири поряд з ОСОБА_1 та ОСОБА_9 є також ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п.1, 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 322, ч. 2 ст. 382, ст.526 ЦК України, у них також виникає обов`язок сплачувати платежі в рахунок покриття витрат на експлуатацію та ремонт будинку, прибудинкової території та оплату за спожиті комунальні послуги.

Колегія суддів вважає, що в даній справі має місце наявність неповного суб`єктного складу осіб у спірних правовідносинах. Тому питання щодо обгрунтованості позову, доведеності обставин, які підлягають доказуванню і інші обставини, судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Відповідно до ч.1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги що судом першої інстанції не було залучено до участі у справі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є необґрунтованими, оскільки суд залучає співвідповідачів за клопотанням позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ч.1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно з цивільним процесуальним законодавством на стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Разом з цим слід зазначити, що позивач не позбавлена права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав правильно визначившись з суб`єктним складом учасників у справі.

Тому, у відповідності до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України це є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13 лютого 2019 року слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13 лютого 2019 року - скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді