Постанова

Іменем України

22 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 591/6608/16-ц

провадження № 61-34803св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, ОСОБА_2 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Апеляційного суду Сумської області від 29 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Криворотенка В. І., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус Київського МНО, нотаріус) Чуловський В. А., Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - Відділ ПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області), ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 28 лютого 2008 року між ним та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банк»), яке змінило назву на ПАТ «Альфа-Банк», було укладено кредитний договір № SME0009159, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 290 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних на строк до 28 лютого 2013 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 26 лютого 2010 року між ним, ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір іпотеки № SME0009159/1, предметом якого є належне йому та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності нежитлове приміщення під літ. «Б-1» загальною площею 429,7 кв. м по АДРЕСА_1 . 15 лютого 2016 року приватний нотаріус Київського МНО Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис за реєстровим № 2307, за яким запропоновано звернути стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно з метою погашення заборгованості в розмірі 290 000 доларів США, що утворилася внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору. На підставі вказаного виконавчого напису 31 серпня 2016 року Відділом ПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій сума заборгованості зазначена вже в розмірі 299 369,03 доларів США. Вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню через грубе порушення законодавства, зокрема нотаріус не перевірив, чи проводиться стягнення заборгованості в безспірному порядку, оскільки всупереч пункту 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), він не отримував від банку жодної письмової вимоги про усунення порушень кредитного зобов`язання. Крім того, ПАТ «Альфа-Банк» пропустило передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат» трирічний строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, оскільки, стягнувши достроково заборгованість за кредитним договором на підставі рішення Третейського суду від 11 серпня 2011 року, банк змінив строк виконання основного зобов`язання. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати вищезазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 18 липня 2017 року у складі судді Бурди Б. В. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом в межах визначеної кредитним договором п`ятирічної позовної давності та за відсутності спору з приводу розміру заборгованості. Наявність судових рішень (в тому числі рішення третейського суду) про стягнення кредитної заборгованості не позбавляє банк права заявити вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язання.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 18 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2307, вчинений 15 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського МНО Чуловським В. А., про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення під літ. «Б-1» загальною площею 429,7 кв. м по АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис без дотримання вимог законодавства про безспірність заборгованості та з пропуском встановленої статтею 88 Закону України «Про нотаріат» трирічної позовної давності, яка не може бути змінена домовленістю сторін (умовами договору про її збільшення). Позичальник здійснив останній платіж на погашення кредитної заборгованості 28 грудня 2012 року, а тому кредитор повинен був довідатися про порушення свого права 24 січня 2013 року - на наступний день після настання строку сплати чергового платежу. Однак банк звернувся до нотаріуса лише 15 лютого 2016 року, тобто поза межами встановленого строку.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У вересні 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду Сумської області від 29 серпня 2017 року, а рішення Зарічного районного суду міста Суми від 18 липня 2017 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що станом на час виникнення спірних правовідносин в судах не існувало спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором, що свідчить про її безспірність. ПАТ «Альфа-Банк» не пропустило передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат» трирічний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Зарічного районного суду міста Суми.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року справу № 591/6608/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судами встановлено, що 28 лютого 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», яке змінило назву на ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № SME0009159, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 290 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних на строк до 28 лютого 2013 року.

Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що до вимог щодо виконання грошових зобов`язань позичальника, які випливають з цього договору, встановлюється позовна давність у 5 років.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 26 лютого 2010 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір іпотеки № SME0009159/1, предметом якого є належне іпотекодавцям на праві спільної часткової власності нежитлове приміщення під літ. «Б-1» загальною площею 429,7 кв. м по АДРЕСА_1 .

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11 серпня 2011 року заборгованість за вищевказаним кредитним договором було стягнуто достроково.

15 лютого 2016 року на підставі заяви ПАТ «Альфа-Банк»приватним нотаріусом Київського МНО Чуловським В. А. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 2307 про звернення стягнення на передане в іпотеку нежитлове приміщення під літ. «Б-1» загальною площею 429,7 кв. м по АДРЕСА_1 .

У виконавчому написі запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації іпотечного майна, задовольнити вимоги ПАТ «Альфа-Банк»в рахунок погашення заборгованості, яка утворилася в період з 23 лютого 2015 року по 20 січня 2016 року, в розмірі 290 000 доларів США (в межах забезпеченої іпотекою суми).

На підставі вказаного виконавчого напису, 31 серпня 2016 року Відділом ПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Апеляційним судом також встановлено, що позичальник сплатив останній платіж 28 грудня 2012 року, про що свідчить наданий ПАТ «Альфа-Банк»розрахунок заборгованості.

Згідно з графіком повернення кредиту датою сплати щомісячного платежу є 23 число кожного місяця.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Згідно з підпунктом 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік).

Пунктом 1 Переліку визначено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з пунктом 1-1 Переліку для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Отже, статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18)).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 60 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення (далі - ЦПК України 2004 року) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції дійшов правильного по суті висновку про те, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом без дотримання вимог законодавства про безспірність заборгованості та з пропуском встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» трирічного строку з дня виникнення права вимоги.

Апеляційний суд в цілому правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами. Разом з цим Верховний Суд визнає помилковим висновок апеляційного суду про те, що право вимоги,за якою видається виконавчий напис, виникло у ПАТ «Альфа-Банк»після прострочення позичальником сплати щомісячного платежу - з 24 січня 2013 року. Правильним в оцінці спірних правовідносин є висновок про те, що банк, скориставшись правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, про що свідчить рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11 серпня 2011 року, змінив строк виконання основного зобов`язання, у зв`язку з чим саме з цього часу підлягає обчисленню трирічний строк, який, як зазначалося вище, не може бути змінений за домовленістю сторін, - для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

Проте, враховуючи, що окремі недоліки рішення суду апеляційної інстанції на вплинули на правильність правового результату вирішення справи, Верховний Суд, застосувавши правило частини другої статті 410 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків цього суду не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання оскаржуваного рішення апеляційного суду було зупинене ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2017 року, у зв`язку із залишенням цього рішення без змін необхідно поновити його виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 29 серпня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов