Постанова

Іменем України

12 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 555/256/17

провадження № 61-31061св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Мазурок Андрій Анатолійович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 07 квітня 2017 року у складі судді Собчука А. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів: Хилевича С. В., Бондаренко Н. В., Григоренка М. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12 січня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 12 січня 2012 року станом на 31 грудня 2016 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 23 169,87 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 180,80 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 17 109,96 грн, пені у розмірі 4 299,59 грн, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн і штрафу (процентна складова) у розмірі 1 079,52 грн.

На підставі вказаного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 12 січня 2012 року у загальному розмірі 23 169,87 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 07 квітня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник останній платіж у розмірі 260,00 грн на погашення кредитної заборгованості за договором від 12 січня 2012 року здійснив 06 листопада 2012 року, заборгованість за процентами у відповідача виникла з 25 грудня 2012 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 06 лютого 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 27 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 07 квітня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

Твердження позивача про те, що строк дії картки, виданої відповідачу, був встановлений до листопада 2015 року є безпідставним, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження цієї обставини ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано, що унеможливлює встановити строк її дії.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 04 червня 2019 року № 542/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строку (термін). Умовами кредитного договору від 12 січня 2012 року, укладеного сторонами, визначено, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що строк дії картки, виданої відповідачу, був встановлений до листопада 2015 року, тобто позов банком у лютому 2017 року подано у межах загального строку позовної давності. Вказане свідчить, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, безпідставно відмовив у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Заперечення на касаційну скаргу позивачем не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 січня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 12 січня 2012 року станом на 31 грудня 2016 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 23 169,87 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 180,80 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 17 109,96 грн, пені у розмірі 4 299,59 грн, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн і штрафу (процентна складова) у розмірі 1 079,52 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За змістом частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У справі, що переглядається, відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності (а. с. 81-82).

Судом установлено, що кредитним договором від 12 січня 2012 року встановлений обов`язок позичальника вносити щомісячний платіж до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

З урахуванням вказаного, встановивши, що ОСОБА_1 останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором від 12 січня 2012 року здійснив 06 листопада 2012 року, тобто з 25 грудня 2012 року у відповідача виникла прострочена заборгованість за кредитом, а з позовом до суду банк звернувся у лютому 2017 року, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи заявника про те, що умовами кредитного договору від 12 січня 2012 року визначено, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, який був встановлений до листопада 2015 року, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, на правильність висновків судів не впливають, оскільки вказана довідка відповідно до статті 59 ЦПК України 2004 року була визнана судом недопустимим доказом, так як не містить підпису посадової особи банку та не завірена печаткою ПАТ КБ «ПриватБанк», а згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З указаного вбачається, що доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян