Постанова

Іменем України

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 592/7314/17

провадження № 61-1705св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бурбика Тамара Анатоліївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 01 червня 2018 року у складі судді Труханової Л. М. та постанову Апеляційного суду Сумської області від 22 листопада 2018 року у складі колегії суддів Ткачук С. С., Кононенко О. Ю. та Хвостики С. Г. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Бурбики Тамари Анатоліївни про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення, свідоцтва, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

07 липня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Бурбики

Т. А, в якому після уточнення просив: витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на його користь земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,1000 га, яка розташована за адресом: АДРЕСА_1; скасувати рішення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Бурбики Т. А. про реєстрацію права власності на незавершений будівництвом житловий будинок, 13 відсотків готовності, та земельні ділянки, площею 0,1000 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та 0,0061 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6; визнати незаконним та скасувати свідоцтво, видане 02 лютого 2017 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т. А., зареєстроване в реєстрі за НОМЕР_3, про посвідчення, що ОСОБА_6 належить право власності на майно (незавершений будівництвом житловий будинок, 13 відсотків готовності) та земельні ділянки, площею 0,1000 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та 0,0061 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходяться за адресом: АДРЕСА_1; скасувати рішення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Бурбики Т. А. про реєстрацію права власності на земельні ділянки, площею 0,1000 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та 0, 0061 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5

Свої вимоги позивач мотивував тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2006 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 позивачу належить незавершений будівництвом житловий будинок, готовність якого складала 13 %, кухня деревяна, сіни дерев'яна, сіни дощаті, погріб цегляний, сарай цегляний, огорожа дощата, розташовані на приватизованій земельній ділянці, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1.

Крім того на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки укладеного 20 жовтня 2006 між ним та ОСОБА_8 позивачу належить земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0, 1000 га, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Ця ділянка складалась з ділянки під будівлями, площею 0, 0377 га та ділянки під ріллею, площею 0, 0623 га.

У травні 2017 року позивач випадково дізнався про те, що право власності на вказане майно зареєстровано за іншою фізичною особою. За даним фактом було внесено відомості до ЄРДР та розпочато розслідування за кримінальним провадженням, в ході якого встановлено, що 02 лютого 2017 року приватний нотаріус Бурбика Т. А. видала ОСОБА_6 свідоцтво про право приватної власності на дане майно та внесла відомості до реєстру, яке ОСОБА_6 придбав на прилюдних торгах, що реалізовувалось в рамках здійснення виконавчого провадження де боржником нібито є ОСОБА_8 20 лютого 2017 року приватний нотаріус Бурбика Т. А. посвідчила договір купівлі - продажу вказаних земельних ділянок між ОСОБА_6, від імені якого діяв ОСОБА_10 на підставі довіреності посвідченої цим же нотаріусом 07 лютого 2017 року, та ОСОБА_5, а також внесла відомості до реєстру, щодо права власності на вказаний вище незавершений будівництвом житловий будинок, 13 % готовності, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, то 21 лютого 2017 року приватний нотаріус Бурбика Т. А. видалила запис про реєстрацію права власності у звязку із знищенням цього майна.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 червня 2018 року позов було задоволено: витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; скасовано рішення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Бурбики Т. А. про реєстрацію права власності на незавершений будівництвом житловий будинок, 13 відсотків готовності, та земельні ділянки, площею 0,1000 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та 0,0061 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_6; визнано незаконним та скасовано свідоцтво, видане 02 лютого 2017 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т. А., зареєстроване в реєстрі за НОМЕР_3, про посвідчення, що ОСОБА_6 належить право власності на майно (незавершений будівництвом житловий будинок, 13 відсотків готовності) та земельні ділянки: площею 0,1000 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та 0,0061 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходяться за адресом: АДРЕСА_1; скасовано рішення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Бурбики Т. А. про реєстрацію права власності на земельні ділянки, площею 0,1000 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та 0,0061 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_5 та вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно позивача вибуло з його володіння поза його волею, тому він має право на його витребування, а при посвідчені спірних правочинів та реєстрації права власності приватним нотаріусом не було дотримано вимог закону щодо вчинення таких дій лише за заявою власника чи іншого правонабувача, якими відповідачі не являються.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 22 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 було задоволено частково, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 червня 2018 року в частині визнання незаконним та скасування свідоцтва, виданого 02 лютого 2017 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т. А., зареєстрованого в реєстрі за НОМЕР_3, про посвідчення, що ОСОБА_6 належить право власності на майно - земельну ділянку площею 0,0061 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; скасування рішення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Бурбики Т. А. про реєстрацію права власності на земельні ділянки, площею 0, 1000 га з кадастровим номером НОМЕР_1 і площею 0,0061 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_6; скасування рішення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Бурбики Т. А. про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на земельну ділянку, площею 0,0061 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, скасовано і ухвалено нове, про відмову у задоволені цих вимог.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 червня 2018 року в частині розподілу судових витрат змінено, а саме: стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 2560,00 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат за подання позову, стягнуто з ОСОБА_4 на корись держави 1823,72 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2016,28 грн судового збору за подання апеляційної скарги, сплату якого було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, в іншій частині залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, так як визнаючи незаконним та скасовуючи свідоцтво від 02 лютого 2017 року про право власності на земельну ділянку 0,0061 га за ОСОБА_6, а також скасовуючи рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на дану земельну ділянку за ОСОБА_5, місцевий суд дійшов хибного висновку про наявність підстав для їх задоволення, оскільки ОСОБА_4 не є власником вказаної земельної ділянки, а отже даними діями нотаріуса та свідоцтвом не порушувалися його права чи інтереси.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини апеляційної скарги апеляційний суд зазначав, що подавши апеляційну скаргу ОСОБА_6 оскаржував рішення суду першої інстанції у повному обсязі, однак, в силу положень частини першої статті 352 ЦПК України, рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог щодо витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1 га та в частині скасування рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності за останньою на дану земельну ділянку, не переглядається, оскільки в цій частині суд не вирішував питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_6

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2019 року ОСОБА_6 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 01 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 22 листопада 2018 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені рішення в частині відмови йому в апеляційній скарзі та ухвалити рішення яким у задоволенні позову відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що заявник ще при розгляді справи судом першої інстанції заперечував проти позову та зазначав, що він повинен був бути залучений до розгляду справи лише у якості третьої особи, а у задоволенні позовних вимог до нього повинно бути відмовлено. ОСОБА_6 зазначав, що судом апеляційної інстанції не було наведено аргументів, які б спростували доводи його апеляційної скарги про те, що факт оплати ним за спірне майно не встановлено досудовим розслідуванням, а тому вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно послався на результати досудового розслідування.

ОСОБА_6 зазначає, що висновок суду про відмову в частині позовних вимог, де судом не вирішувалось питання про його права та обовязки, зроблені з порушенням норм процесуального права, так як, на його думку, він не позбавлений права оскаржувати рішення суду в повному обсязі.

Крім того заявник посилався на ту обставину, що не допускається одночасне предявлення вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання правочину недійсним та додатково вказував, що він є добросовісним набувачем, а майно у добросовісного набувача може витребувати лише його власник, а позивач таким не є, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку видавався ОСОБА_8, а не позивачу.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Ковпаківського районного суду міста Суми.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку від 20 жовтня 2006 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, останній придбав незавершений будівництвом житловий цегляний будинок, готовність якого складала 13 відсотків, кухню деревяну, сіни дерев'яні, сіни дощаті, погріб цегляний, сарай цегляний, огорожа дощата, розташовані на приватизованій земельній ділянці, площею 0,1000 га, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1.

Цього ж дня, між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Ця ділянка складалась з ділянки під будівлями, площею 0,0377 га, та ділянки під ріллею, площею 0,0623 га.

ОСОБА_4 зазначив, що у травні 2017 року йому стало відомо, що право власності на його незавершений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку зареєстровано за іншою фізичною особою.

19 травня 2017 року за даним фактом було внесено відомості до ЄРДР та розпочато розслідування за кримінальним провадженням.

Судом встановлено, що 02 лютого 2017 року приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бурбика Т. А. видала ОСОБА_6 свідоцтво про те, що йому, на праві приватної власності, належить незавершений будівництвом житловий будинок 13 % готовності та земельні ділянки, площею 0,1000 га та 0,0061 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Свідоцтво видане на підставі акту державного виконавця про реалізацію арештованого майна, виданого 26 липня 2013 року, підписаного від імені старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Загорного Д. С. та затвердженого від імені начальника відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Пятниці С. М., а також на підставі протоколу № 12-1143/13 «проведення прилюдних торгів» від 01 липня 2013 року, підписаного від імені ліцитатора ОСОБА_14. та затвердженого від імені директора Сумської філії ТОВ «Укрспецторг Групп» ОСОБА_13, про що і зазначено в тексті цього свідоцтва. Ці документи містять відомості про те, що нібито 01 липня 2013 року Сумською філією ТОВ «Укрспецторг Групп» проведено прилюдні торги з реалізації майна ОСОБА_8, яка нібито була боржником у виконавчому провадженні, а саме нібито проведено прилюдні торги по реалізації домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та складається з об'єкта незавершеного будівництвом житлового будинку 13 відсотків готовності, що знаходиться на земельній ділянці для індивідуального житлового будівництва, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Вказані акт державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна від 26 липня 2013 року, протокол проведення прилюдних торгів №12-1143/13 від 01 липня 2013 року є підробленими документами. Насправді в провадженні відділу ДВС не перебувало дане виконавче провадження, прилюдні торги з продажу земельною ділянки та незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 не проводились.

02 лютого 2017 року приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бурбика Т. А. зареєструвала право власності на вказане майно за ОСОБА_6

20 лютого 2017 року цим же приватним нотаріусом було посвідчено договір купівлі - продажу земельних ділянок, за яким ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_5 придбала земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0, 1000 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0, 0061 га, надану для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Продаж цих земельних ділянок вчинено за 103 000 грн. Даний договір був підписаний ОСОБА_10, який діяв в інтересах ОСОБА_6 на підставі довіреності, посвідченої 07 лютого 2017 року приватним нотаріусом Бурбикою Т. А.

20 лютого 2017 року приватним нотаріусом Бурбикою Т. А. було зареєстровано право власності на вказане майно за ОСОБА_5.

Крім того, 21 лютого 2017 року приватним нотаріусом Бурбикою Т. А. видалено запис з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на незавершений будівництвом житловий будинок, 13 відсотків готовності, у звязку із знищенням цього майна.

За повідомленням Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Сумській області від 07 листопада 2018 року станом на зазначену дату виконавчі документи, де є боржником ОСОБА_8, на виконання до територіальних відділів ДВС ГТУЮ у Сумській області не надходили та зареєстрованими не значилися. Крім того, прилюдні торги з приводу продажу домоволодіння, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1, та складається з об'єкта незавершеного будівництвом житлового будинку 13 відсотків готовності, що знаходиться на земельній ділянці для індивідуального житлового будівництва, загальною площею 0, 1 га, та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, Відділом ДВС Сумського МЮУ не проводились, акт про реалізацію арештованого майна від 26 липня 2013 року відділом ДВС не складався, грошові кошти, які сплачені ОСОБА_6 за придбане майно на вказаних торгах на депозитний рахунок відділу не надходили.

Судами було встановлено, що з наданої фотокопії квитанції ПАТ «ПриватБанк» від 10 липня 2013 року вбачається, що одержувачу ТОВ «Укрспецторг Групп» платником ОСОБА_6 сплачена сума 24 480 грн за лот №1 протокол № 121143/13, однак дані за результатами проведення слідчо-розшукових заходів з приводу з'ясування фактичного надходження грошей за цією банківською операцією до одержувача ТОВ «Укрспецторг Групп» в матеріалах справи відсутні.

На час розгляду справи ТОВ «Укрспецторг Групп», згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, було діючим підприємством і його господарська діяльність не припинена.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим відповідно до положень статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають установити всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року № 6-140цс14.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої

Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження 14-144цс18).

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18, пункти 146-147.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, так як визнаючи незаконним та скасовуючи свідоцтво від 02 лютого 2017 року про право власності на земельну ділянку 0, 0061 га за ОСОБА_6, а також скасовуючи рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на дану земельну ділянку за ОСОБА_5, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про наявність підстав для їх задоволення, оскільки ОСОБА_4 не був власником вказаної земельної ділянки, а отже даними діями приватного нотаріуса та свідоцтвом його права чи інтереси порушені не були.

Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що позивач придбав незавершений будівництвом житловий будинок, спорудження якого не було ним завершено (прийняття його в експлуатацію не відбулось) і земельну ділянку площею 0,100 га у порядку визначеному законом, отже оформлення нотаріусом на ОСОБА_6 правовстановлюючого документу свідоцтва, та подальша державна реєстрація його права власності у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, порушувала права позивача, як правонабувача цих об'єктів нерухомості, бо таке право у нього виникло на підставі цивільно-правових угод.

Колегія суддів також погоджується і з висновком апеляційного суду про те, що прилюдні торги з приводу примусового продажу як об'єкта незавершеного будівництва, так і земельної ділянки, на якій знаходився цей об'єкт нерухомості, не проводилися та акт державним виконавцем про реалізацію арештованого нерухомого майна від 26 липня 2013 року щодо проведення такої реалізації цього майна не складався, а тому суд першої інстанції на законних підставах визнав в цій частині оспорюване свідоцтво недійсним.

Таким чином, Верховний Суд зазначає, що апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам дійшов обґрунтованого висновку про необхідність скасування рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування свідоцтва, виданого 02 лютого 2017 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т. А., зареєстрованого в реєстрі за НОМЕР_3, про посвідчення, що ОСОБА_6 належить право власності на майно - земельну ділянку площею 0, 0061 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; скасування рішення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Бурбики Т .А. про реєстрацію права власності на земельні ділянки, площею 0, 1000 га з кадастровим номером НОМЕР_1 і площею 0,0061 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_6; скасування рішення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Бурбики Т.А. про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на земельну ділянку, площею 0, 0061 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів зазначає, що висновок апеляційного суду про зміну рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат є вірним.

Доводи касаційної скарги про те, що заявник ще при розгляді справи судом першої інстанції заперечував проти позову та зазначав, що він повинен був бути залучений до розгляду справи лише у якості третьої особи спростовуються матеріалами справи, оскільки при зверненні із позовом до нього також були предявлені вимоги.

Верховний Суд звертає увагу на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що частково залишене в силі рішення суду першої та рішення апеляційної інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 01 червня 2018 року у незмінній частині та постанову Апеляційного суду Сумської області від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська