Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 344/17472/18

провадження № 61-10925св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2019 року в складі судді Бабій О. М. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 травня 2019 року в складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Мелінишин Г. П., Ясеновенко Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У жовтні 2018 року Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових сум.

Ухвалою суду від 29 листопада 2018 року до участі в справі залучено фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 , уклавши з позивачем договір про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста, зобов`язався сплатити пайовий внесок у розмірі та терміни, визначені договором.

Однак взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконав, та станом на день звернення з позовом до суду за ним наявна заборгованість, яка з урахуванням пені складає 477 240,22 грн.

30 березня 2018 року відповідач припинив підприємницьку діяльність, однак відповідає за своїми зобов`язаннями, які виникли у нього за час її здійснення, усім своїм майном, як фізична особа.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму заборгованості.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 лютого 2019 року позов Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради заборгованість за договором від 15 квітня 2008 року № 29 про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста в розмірі 477 240,22 грн, з яких: 420 856,92 грн - остаточний розмір пайового внеску, 56 383,30 грн - пеня. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, вчинивши всі необхідні дії для введення об`єкта нерухомості торгово-офісного центру по АДРЕСА_1 в експлуатацію, не виконав умови договору від 15 квітня 2008 року № 29 в частині повної сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 травня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що рішення суду ухвалено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 травня 2019 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що на сьогодні у нього ще не виникло обов`язку сплатити грошові кошти, як визначено в пункті 3.4 договору, оскільки ще не настав момент, з настанням якого сторони погодили виникнення зобов`язання замовника по сплаті коштів. Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта ще не подавався на підпис голові державної приймальної комісії, а тому відсутність цієї події позбавляє позивача права ставити питання про стягнення пайового внеску в досудовому чи судовому порядку.

У липні 2019 року Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив скаргу відхилити, оскаржувані рішення судів залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року справу за позовом Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради,про стягнення грошових сум, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 лютого 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 травня 2019 року призначено до розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виклад фактичних обставин справи

Судом встановлено, що 15 квітня 2008 року між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовником) укладений договір № 29 про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста.

Згідно з пунктами 1.1, 2.1 договору замовник, що здійснює будівництво торгово-офісного центру на власній земельній ділянці по АДРЕСА_1 , в порядку та на умовах, визначених договором, бере участь у розвитку соціальної інфраструктури м. Івано-Франківська. Замовник зобов`язується сплати пайовий внесок у розмірі та у терміни, визначені договором.

Пунктами 3.1-3.4 договору встановлено, що розрахунок попереднього розміру пайового внеску здійснюється відповідно до додатку 1 до договору. Попередній розмір пайового внеску складає 296 430,03 грн. Замовник сплачує не менше 20% попереднього розміру пайового внеску протягом сорока банківських днів від дати, зазначеної у витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Розрахунок остаточного розміру пайового внеску здійснюється відповідно до додатку № 2 до договору, який оформляється після затвердження в установленому порядку архітектурно-технічного паспорту об`єкта.

Несплачену суму попереднього розміру пайового внеску та суму остаточного розміру пайового внеску замовник сплачує до моменту подання акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта на підпис голові державної приймальної комісії.

Договір набуває чинності з дати прийняття рішення Виконавчого комітету про надання дозволу на будівництво і діє до моменту повного виконання його умов (пункт 4.1 договору).

Згідно з додатком 1 до договору від 15 квітня 2008 року № 29 «Розрахунок розміру пайового внеску» визначено, що попередній розмір пайового внеску становить 296 430,03 грн.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Івано-Франківську 07 серпня 2013 року зареєстровано Декларацію про готовність торгово-офісного центру по АДРЕСА_1 до експлуатації загальною площею будівлі 2 769, 80 кв м.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2016 року задоволено позов Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ФОП ОСОБА_1 про визнання укладеним додатку № 2, розрахунку розміру пайової участі (остаточний) до договору про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста від 15 квітня 2008 року № 29, у редакції запропонованій позивачем.

Визнано укладеним з дня набрання рішенням законної сили додаток № 2, розрахунок розміру пайової участі (остаточний) до договору від 15 квітня 2008 року № 29 про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ФОП ОСОБА_1 у запропонованій позивачем редакції.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2017 року рішення господарського суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2016 року змінено в частині розміру пайової участі та її визначено у розмірі 420 856,92 грн.

Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 березня 2018 року постанова Львівського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2017 року залишена без змін.

У пункті 5.1 договору передбачено, що при простроченні платежів визначених у пункті 3.2 та 3.4 договору замовник сплачує Виконкому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Згідно з проведеним позивачем розрахунком борг відповідача за договором від 15 квітня 2008 року № 29 становить 477 240,22 грн, із яких: 420 856,92 грн - основний борг, 56 383,30 грн - пеня.

22 березня 2018 року фінансовим управлінням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на адресу відповідача надіслано претензію за № 125/16.5-15/35в із вимогою сплатити заборгованість за договором від 15 квітня 2008 року № 29 про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста в сумі 477 240,22 грн, однак така відповідачем у добровільному порядку не сплачена.

30 березня 2018 року припинена діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Нормативно-правове обґрунтування

На час укладення договору про пайову участь від 15 квітня 2008 року № 29 процедура прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта регулювалась Порядком прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243. Відповідно до абзацу 2 пункту 1 цього Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об`єктів нового будівництва.

Після укладення договору від 15 квітня 2008 року № 29 змінився порядок та процедура введення об`єктів в експлуатацію.

Станом на 07 серпня 2013 року (момент прийняття спірного об`єкта нерухомості до експлуатації) діяв Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, згідно з пунктом 2 якого прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I - III категорій складності, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Торгово-офісний центр по АДРЕСА_1 належить до III категорії складності.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I - III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з вимогами частин другої, третьої, п`ятої статті 40 вказаного Закону замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Пунктом 7 Прикінцевих положень зазначеного Закону встановлено, що якщо договором про пайову участь, який укладений до набрання чинності цим Законом, передбачена сплата пайової участі замовником будівництва (повністю або частково) в обсягах інших, ніж визначено цим Законом, такий договір підлягає приведенню у відповідність із цим Законом.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно з частиною першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За змістом статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк.

Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання, за змістом якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка.

Відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури, тобто у відповідача наявний обов`язок по сплаті остаточного розміру пайового внеску до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Пунктом 3.3 договору передбачено що розрахунок остаточного розміру пайового внеску здійснюється відповідно до додатку 2 до договору, який оформлюється після затвердження в установленому порядку архітектурно-технічного паспорту об`єкта.

Разом з тим, кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію відповідачем не були сплачені в повному розмірі у зв`язку з неукладенням сторонами додатку № 2 до договору від 15 квітня 2008 року № 29.

Водночас, рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2016 року додаток № 2 до договору визнано укладеним з дня набрання рішенням законної сили, однак остаточна редакція додатку № 2 визначена у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2017 року, якою рішення господарського суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2016 року змінено в частині розміру пайової участі.

Тобто додаток № 2 до договору від 15 квітня 2008 року № 29 визнано укладеним на підставі рішення суду.

Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідач, вчинивши всі необхідні дії для ведення об`єкта нерухомості в експлуатацію, не виконав вимоги договору від 15 квітня 2018 року № 29 в частині повної сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Відмовляючи у застосуванні позовної давності, суди правильно визначили, що у позивача виникло право на позов з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання укладеним додатку № 2 до договору, а саме з 02 серпня 2017 року.

Доводи касаційної скарги про те, що у відповідача ще не виникло обов`язку сплатити грошові кошти, як визначено в пункті 3.4 договору, оскільки ще не настав момент, з настанням якого сторони погодили виникнення зобов`язання замовника по сплаті коштів, не заслуговують на увагу. Право вимоги про стягнення з відповідача оплати остаточного розміру пайового внеску виникло з моменту укладення додатку № 2 до договору, а пунктом 3.3 договору сторонами погоджено, що визначення остаточного розміру пайового внеску здійснюється відповідно до додатку № 2 .

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення судів відповідають нормам матеріального та процесуального права. Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська