У Х В А Л А

8 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 686/20567/16-ц

Провадження № 14-394 зц 19

Велика Палата Верховного Суду у складі

судді-доповідача Гудими Д. А.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася із заявою ОСОБА_1 (далі також - заявниця) про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 квітня 2017 року, рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 23 травня 2017 року, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року й ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2019 року (далі також - заява про перегляд) у справі за позовом ОСОБА_2 до заявниці про встановлення факту родинних відносин і

в с т а н о в и л а:

у жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до заявниці про встановлення факту родинних відносин.

4 квітня 2017 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

23 травня 2017 року Апеляційний суд Хмельницької області ухвалив рішення, яким скасував рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 квітня 2017 року та ухвалив нове - про задоволення позову.

31 січня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалив постанову, якою відмовив у задоволенні касаційної скарги заявниці та залишив без змін рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 23 травня 2017 року.

26 квітня 2019 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, якою відмовив у відкритті касаційного провадження за заявою заявниці про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 квітня 2017 року, рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 23 травня 2017 року та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року.

13 липня 2019 року заявниця звернулася до Великої Палати Верховного Суду із заявою про перегляд (вх. № 641/0/255-19 від 15 липня 2019 року), в якій просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 квітня 2017 року, рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 23 травня 2017 року, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року й ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2019 року та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Підставою для звернення із заявою про перегляд заявниця вважає неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї ж норми матеріального права, а також невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України, висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 419 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

З моменту набрання чинності ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Верховним Судом судових рішень після їх перегляду у касаційному порядку, як це було визначено у главі 3 розділу V ЦПК України у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року.

Із заявою про перегляд заявниця звернулася після набрання чинності ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII, відповідно до якого можливий перегляд судових рішень, якими закінчений розгляд справи, що набрали законної сили, лише за виключними або нововиявленими обставинами (стаття 423 ЦПК України).

З огляду на вказане у Великої Палати Верховного Суду відсутні повноваження для перегляду постанови й ухвали касаційного суду, а також рішень судів першої та апеляційної інстанцій після їх касаційного перегляду. Тому відсутні підстави для розгляду зазначеної заяви, у її прийнятті необхідно відмовити і з доданими до неї матеріалами повернути заявниці.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).

За відсутності повноважень для розгляду заяви про перегляд Велика Палата Верховного Суду не є у справі заявниці судом, встановленим законом.

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70). «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 16 червня 2001 року, заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення у справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» («Ashingdane v. The United Kingdom») від 28 травня 1985 року, заява № 8225/78, § 57; рішення у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» («Fayed v. The United Kingdom») від 21 вересня 1980 року, заява № 17101/90, § 65).

Відмова у прийнятті до розгляду заяви про перегляд не може свідчити про порушення права заявниці на доступ до суду, адже вона реалізувала своє право на касаційне оскарження рішень судів попередніх інстанцій, і її касаційну скаргу розглянув у встановленому законом порядку Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Встановлене ЦПК України обмеження було передбачуваним для заявниці, тим більше, що у резолютивних частинах оскарженої постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, й ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду вказано, що вони не підлягають оскарженню.

Окрім того, згідно з практикою ЄСПЛ правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (див. mutatis mutandis рішення у справі «Світлана Науменко проти України» («Svetlana Naumenko v. Ukraine») від 9 листопада 2004 року, заява № 41984/98, § 53).

Звернення із заявою про перегляд постанови касаційного суду, що в силу прямої вказівки закону оскарженню не підлягає, ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 6, 19 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 квітня 2017 року, рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 23 травня 2017 року, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року та ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин.

2. Заяву ОСОБА_1 від 13 липня 2019 року (вх. № 641/0/255-19 від 15 липня 2019 року) та додані до неї матеріали повернути заявниці.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкВ. С. Князєв
Т. О. АнцуповаЛ. М. Лобойко
С. В. БакулінаО. Б. Прокопенко
В. В. БританчукВ. В. Пророк
Ю. Л. ВласовЛ. І. Рогач
М. І. ГрицівО. М. Ситнік
В. І. ДанішевськаО. С. Ткачук
Ж. М. ЄленінаВ. Ю. Уркевич
О. Р. КібенкоО. Г. Яновська