Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 319/997/16-ц

провадження № 61-18381св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Кримської О. М., Дашковської А. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 17 листопада 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 травня 2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина на ряд об'єктів нерухомості, техніки та іншого майна, на яку претендують відповідачі і на частину якої вступив малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, син померлого і позивача ОСОБА_1

Майно, на яке відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_5, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5, оскільки було придбано під час шлюбу. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право позивача на спірне майно не визнають.

ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 1/2 частину:

- комплексу нежитлових приміщень розташованих за адресою: АДРЕСА_2;

- комплексу нежитлових приміщень розташованих за адресою: АДРЕСА_3;

- трактору МТЗ-82.1, 2002 року випуску;

- культиватора КПС-4.2;

- культиватора міжрядного КРН 5.6;

- оприскувача штангового 800 л./14м;

- карданного валу 6,8 МТЗ (середній) Італія.

У ході розгляду справи, ОСОБА_1 уточнила позовну заяву, в якій крім заявлених вище вимог, з урахуванням висновків судової будівельно-технічної експертизи, просила: виділити їй в натурі 1/2 частину комплексу нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2, що складається з: прибудови літ. «А1», приміщення загальною площею 123,5 кв.м, до складу якого входять: коридор № 26, площею 4,4 кв.м, коридор № 27, площею

5,4 кв.м, кімната № 28, площею 27,8 кв.м, бокс № 29, площею 41,1 кв.м, бокс № 30, площею 44,8 кв.м, мийка-профілакторій літ. «Х», загальною площею 189,5 кв.м, прибудова літ. «Х1», загальною площею 14,9 кв.м, огорожа № 5, площею 202,9 кв.м.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області

від 23 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя:

- комплексу нежитлових приміщень розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що складається з: пункту ТО літ. «Е» загальною площею 58,5 кв.м, навісу

літ. «З», навісу літ. «Ж»;

- комплексу нежитлових приміщень розташованих за адресою: АДРЕСА_2, що сладається з: автогаражу літ. «А», приміщення загальною площею 286,4 кв.м, прибудови літ. «А1», приміщення загальною площею 123,5 кв.м, мийки профілакторію літ. «Х», загальною площею 189,5 кв.м, прибудови літ. «Х1», загальною площею 14,9 кв.м, огорожі № 5 площею 614,3 кв.м;

- трактора МТЗ-82.1, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2002 року випуску, згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_1 від

29 листопада 2012 року, вартістю 68 000,00 гривен;

- культиватора КПС-4.2, згідно накладної № 002 від 25 січня 2013 року вартістю 16 000,00 грн;

- культиватора міжрядного КРН 5.6, згідно видаткової накладної № 414

від 11 березня 2013 року, вартістю 17 200,00 грн;

- оприскувача штангового 800 л./14м, згідно видаткової накладної № 414 від 11 березня 2013 року, вартістю 6 700,00 грн;

- карданного валу 6,8 МТЗ (середній) Італія, згідно видаткової накладної

№ 414 від 11 березня 2013 року, вартістю 500,00 грн.

Виділено ОСОБА_1 в натурі 1/2 частину комплексу нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2, що складається з: прибудови літ. «А1», приміщення загальною площею 123,5 кв.м, до складу якого входять: коридор № 26, площею 4,4 кв.м, коридор № 27, площею 5,4 кв.м, кімната

№ 28, площею 27,8 кв.м, бокс № 29, площею 41,1 кв.м, бокс № 30, площею 44,8 кв.м, мийка-профілакторій літ. «Х» загальною площею 189,5 кв.м, прибудова літ. «Х1», загальною площею 14,9 кв.м, огорожа № 5, площею 202,9 кв.м.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від

23 листопада 2016 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що до участі у справі у якості співвідповідача не залучено всіх осіб, а саме орган опіки та піклування.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

06 травня 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового звʼязку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2017 року та залишити в силі рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 листопаді

2016 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено без конкретного зазначення будь-яких порушень майнових прав дитини. Суд першої інстанції не вирішував питання про права та обов'язки малолітнього ОСОБА_6, а вирішував питання саме про майнові права ОСОБА_1, яка набула їх перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Куйбишевського районного суду Запорізької області.

У липні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами:

ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 17 листопада 2006 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 травня 2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина на ряд об'єктів нерухомості, техніки та іншого майна.

Із заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_5 у встановлений законом строк звернулись: його донька - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_3

Згідно довідки, виданої виконкомом Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області від 14 червня 2016 року № 2567 ОСОБА_5 був зареєстрований в селищі міського типу АДРЕСА_1 з 02 лютого 2005 року по день смерті - 27 травня 2016 року. Разом з померлим були зареєстровані: його син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, колишня дружина - ОСОБА_7

Встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження відмови від прийняття спадщини, після померлого ОСОБА_5, малолітнім ОСОБА_6

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною четвертою статті 1268 ЦК України передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування (частина третя та четверта статті 1273 ЦК України).

Встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження відмови від прийняття спадщини, після померлого ОСОБА_5, малолітнім ОСОБА_6

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку проте, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після померлого

ОСОБА_5, є його донька - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_3, малолітній син - ОСОБА_6

Вирішення питання про поділ спільного майна подружжя зачіпає права та інтереси малолітнього ОСОБА_6, однак орган опіки та піклування не було залучено до участі у справі, у той час як його мати - позивач по справі, не може бути одночасно позивачем та відповідачем.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

У статті 27-1 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, що під час розгляду справи під час розгляду справи, крім прав та обов'язків, визначених статтею 27 цього Кодексу, малолітня або неповнолітня особа має також такі процесуальні права: безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку та отримувати його допомогу у висловленні такої думки; отримувати через представника чи законного представника інформацію про судовий розгляд; здійснювати інші процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, передбачені міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд роз'яснює малолітній або неповнолітній особі її права та можливі наслідки дій її представника чи законного представника, у разі якщо цього потребують інтереси цієї особи і за віком та станом здоров'я вона може усвідомити їх значення.

Відповідно частини другої статті 29 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Тлумачення статті 27-1, частини другої статті 29 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) свідчить, що особою, яка бере участь у справі є неповнолітня особа. При цьому неповнолітня особа може: (а) особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вона особисто бере участь; (б) здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді через законного представника або представника. Залучення законного представника неповнолітнього відбувається на підставі ухвали суду.

У справі, що переглядається (на момент ухвалення рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року),

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, був неповнолітнім. Проте в матеріалах справи відсутня ухвала про залучення ОСОБА_6, як співвідповідача або залучення органу опіки та піклування як його законного представника.

За таких обставин апеляційний суд зробив правильний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки під час розгляду справи у суді першої інстанції питання про залучення до участі у справі органу опіки та піклування та ОСОБА_6 не вирішувалося. Враховуючи, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішення питання про залучення до участі у справі осіб, права та інтереси яких зачіпаються, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки судом апеляційної інстанції повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.

М. Коротун

В.

І. Крат

В.

П. Курило