Постанова

Іменем України

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 756/13927/16-ц

провадження № 61-674св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року у складі судді Тітова М. Ю. та на постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Іванової І. В., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» або банк), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АК КБ «ПриватБанк» або банк) про стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22 червня 2010 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN2095, за умовами якого він передав банківській установі депозитний вклад у розмірі 80 000,00 грн під 19,5% річних на строк 12 місяців, який в подальшому було пролонговано строком до 22 червня 2014 року. У листопаді 2011 року вклад переконвертовано в долари США з відсотковою ставкою 11 % річних. Після переконвертації сума вкладу становила 9 913,26 дол. США.

Крім того, 25 червня 2011 року між сторонами укладено договір № SAMDN4451, згідно з яким він вніс на депозитний рахунок 15 000,00 дол. США під 8% річних строком на 12 місяців, який також у подальшому було пролонговано до 25 червня 2014 року.

З квітня 2014 року відповідач припинив нарахування відсотків та заблокував його рахунки, у зв`язку із чим він неодноразово звертався до банку з проханням повернути суми вкладів та нараховані відсотки, проте у вчиненні таких дій йому було відмовлено.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти: за договором № SAMDN2095 у розмірі 14 176,67 дол. США, з яких 9 913,26 дол. США - сума вкладу, 3 642,39 дол. США - сума невиплачених відсотків, 621,02 дол. США - сума 3 % річних; та за договором № SAMDN4451 у сумі 19 938,10 дол. США, з яких 15 000,00 дол. США - сума вкладу, 3 998,42 дол. США - сума невиплачених відсотків, 939,68 дол. США - 3 % річних.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 27 793,66 доларів США та 40 967,99 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача депозитних вкладів, процентів у визначеному судом розмірі, а також 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, при цьому не в доларах США, а в гривні, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із обґрунтованості та доведеності цих позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору, АТ КБ «ПриватБанк»подало касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог і направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення залишити без змін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, вирішуючи спір, не з`ясували всіх обставин справи, не надали належної правової оцінки доводам та поясненням відповідача та ухвалили незаконні судові рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , які повинні бути скасовані.

Вирішуючи спір, суди не врахували, що позивач не надав доказів на підтвердження факту надходження на його рахунки коштів, відповідно до укладених з банком договорів, та перебування цих коштів на його рахунках на час розгляду справи судом та що вони не були ним зняті до моменту звернення до суду, оскільки у банка відсутня інформація стосовно укладених договорів з кримськими клієнтами.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_1 подав відзив, у якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу та без змін оскаржувані судові рішення, які ухваленні з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та витребувано з Оболонського районного суду міста Києва зазначену справу.

У задоволенні клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення касаційного провадження відмовлено.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 22 червня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № SAMDN2095 (вклад «Мультивалютний») (далі - договір), за умовами якого клієнт передає, а банк приймає грошові кошти на строк 12 місяців до 22 червня 2011 року включно у розмірі 80 000,00 грн із виплатою 19,5 % річних.

Згідно з пунктом 2 вказаного договору нарахування процентів на суму вкладу починається з першого робочого банківського дня, наступного за днем надходження грошей у банк, і нараховується на суму коштів на кожному базовому рахунку за кожний календарний день розміщення грошових коштів у банку, виходячи з фактичної кількості днів у році. День повернення вкладу у період нарахування відсотків не входить.

За умовами пункту 11 договору у випадку, якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично продовжується ще на один строк, вказаний у пункті 1 даного договору.

22 червня 2010 року ОСОБА_1 внесено до банку 80 000,00 грн, що підтверджується копією квитанції.

У пункті 4 договору передбачено, що конвертація відбувається на підставі заяви клієнта, наданої у письмовій формі у відділенні банку. Конвертація коштів здійснюється за курсом банку, діючим на момент конвертації.

Згідно виписки банку 29 листопада 2011 року на підставі заяви позивача вклад було переконвертовано у долари США, після конвертації сума вкладу становила 9 913,26 дол. США з відсотковою ставкою 11 % річних. 26 червня 2013 року позивачем були зняті нараховані відсотки за період з 22 червня 2012 року до 22 червня 2013 року в сумі 990,00 дол. США, після чого на його рахунку залишились грошові кошти у розмірі 9 914,71 дол. США.

25 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем укладено договір № SAMDN4451 (вклад «Стандарт»), за умовами якого клієнт передає, а банк приймає грошові кошти у розмірі 15 000,00 дол. США на строк 12 місяців до 25 червня 2012 року включно з виплатою 8 % річних.

Згідно з пунктом 2 договору нарахування процентів на суму вкладу починається з першого робочого дня, наступного за днем надходження коштів в банк і здійснюється за кожен календарний день. За день, коли вклад повертається, проценти не нараховуються.

Відповідно до пункту 6 договору, якщо по закінченню строку вкладу вкладник не заявив банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, вказаний у пункті 1 даного договору. Строк вкладу продовжується неоднократно без явки клієнта в банк. Новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

25 червня 2011 року позивачем до банку внесено 15 000,00 дол. США, що підтверджується копією квитанції.

25 серпня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору банківського вкладу та вимогою повернути грошові кошти. Вказана заява отримана банком та на неї надана відповідь від 19 вересня 2014 року, в якій банківська установа посилався на неможливість здійснення банківської діяльності на території АР Крим та призупинення обслуговування клієнтів і роботи відділень.

Згідно розрахунків позивача станом на 24 жовтня 2016 року заборгованість за договором № SAMDN2095 від 22 червня 2010 року становить 14 176,67 дол. США, з яких: сума вкладу 80 000,00 грн, яка після переконвертації становить 9 913,26 дол. США, проценти за період з 23 червня 2013 року до 24 жовтня 2016 року - 3 642,39 дол. США та 3 % річних - 621,02 дол. США; заборгованість за договором № SAMDN4451 від 25 червня 2011 року складає 19 938,10 дол. США, з яких: сума вкладу - 15 000,00 дол. США, проценти за період з 26 червня 2013 року до 24 жовтня 2016 року - 3 998,42 дол. США та 3 % річних - 939,68 дол. США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом касаційного оскарження є рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача депозитних вкладів і процентів та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Суди встановили, що факт укладення між сторонами договорів банківських вкладів і внесення позивачем коштів у вказаному розмірі на відкриті банком депозитні рахунки підтверджено належними та допустимими доказами.

Частиною першою статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини 2 статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Згідно з частиною першою статті 1061 ЦК Українибанк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суди встановили, що зобов`язання з повернення позивачу депозитних вкладів та нарахованих процентів відповідачем не виконані, що суперечить положенням діючого цивільного законодавства та порушує умови укладених між сторонами договорів.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин та з підстав, передбачених нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, встановивши, що банк не виконав зобов'язання щодо повернення позивачу банківських вкладів, процентів на суму вкладів, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Установивши факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі положень частини другої статті 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що договори припинили свою дію у 2011 та 2012 роках з огляду на те, що були укладені на термін 12 місяців, є безпідставними, оскільки суди встановили, що договори, відповідно до їх умов, діяли до моменту звернення позивача з заявою про їх розірвання 26 червня 2014 року.

Посилання у скарзі на недоведеність позивачем наявності на його рахунках коштів станом на час звернення до суду колегія відхиляє, оскільки суди під час розгляду справи встановили, що банківська установа не виконала своїх зобов`язань з повернення депозитних вкладів та нарахованих процентів.

Інші аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук