ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна про стягнення не нарахованих та не доплачених сум стипендії, інфляційних втрат та судових витрат,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ДНУЗТ імені академіка В. Лазаряна про стягнення не нарахованих та не доплачених сум стипендії, інфляційних втрат, відсотків і витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що його права порушуються ДНУЗТ ім. Академіка В. Лазаряна стосовно не отримання ним передбаченого законом розміру стипендії а саме: з вересня 2012 року був студентом вказаного ВУЗу прийнятим на замовлення на денну форму навчання механічного факультету поза конкурсом, навчався за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр», термін навчання - до червня 2016 року, а потім далі продовжив навчання там же.

Так, його батько має стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля понад 15 років, а тому по закону його син має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для працездатних осіб, але фактично з вересня 2012 року по червень 2016 року стипендія ОСОБА_1 університетом виплачувалася в значно нижчому розмірі, що є порушенням.

Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними і наполягає на виплаті стипендії в більшому розмірі і поверненні не нарахованих і не до виплачених сум за попередній вказаний час. На звернення позивача до відповідача з цим питанням фактично отримано відмову. Вважає вказані дії відповідача протиправними і просив позивач стягнути з університету не нараховану і не виплачену йому стипендію за вказаний період часу з вересня 2012 року фактично по червень 2016 року включно в розмірі прожиткового мінімуму з урахуванням інфляційних втрат і відсотків, задовольнивши позов у повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року позов задоволено та ухвалено стягнути з Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на користь ОСОБА_1 не нараховану та не виплачену стипендію за період з вересня 2012 року по червень 2016 року в розмірі: 29 885 грн. 41 коп. - недоплата стипендії, інфляційні втрати за цей же період в сумі 21 448 грн. 16 коп., 3% річних - 3 388 грн. 59 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., а всього 55 490 грн. 15 коп..

Рішення суду мотивовано тим, що позивач належить до категорії студентів, які є дітьми шахтарів. З огляду на те, що ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (в редакції від 05 липня 2012 року), передбачено що особам, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, гарантовано виплату за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, суд вважав дії відповідача щодо відмови в нарахування стипендії саме в цьому розмірі неправомірними, оскільки вони ґрунтуються на зробленому хибному висновку.

В апеляційній скарзі ДНУЗТ ім. Академіка В. Лазаряна просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення із позовом до суду, а тому він не має права вимагати стягнення недоплаченої стипендії з урахуванням інфляційних втрат.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 2012 року є студентом денної форми навчання механічного факультету ДНУЗТ ім. Академіка В. Лазаряна.

Відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» ОСОБА_1 було зараховано до університету на пільгових умовах, як дитину шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач належить до категорії студентів, які є дітьми шахтарів. З огляду на те, що ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (в редакції від 05 липня 2012 року), передбачено що особам, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, гарантовано виплату за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, суд вважав дії відповідача щодо відмови в нарахування стипендії саме в цьому розмірі неправомірними, оскільки вони ґрунтуються на зробленому хибному висновку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, нормами ч. 3 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, можуть отримувати інші стипендії, призначені фізичними (юридичними) особами.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02 вересня 2008 року №345-V1 передбачено, що шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Аналогічний правовий висновок міститься Постанові Верховного Суду від 05 березня 2018 року (№61-1329св17)

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. ст. 22, 6 Конституції України, право на отримання соціальної стипендії в даному випадку, встановлене Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Враховуючи вказані норми закони та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права щодо недоплачених сум з довідки про доходи від 25 квітня 2017 року. При цьому, будь-яких доказів на спростування даних обставин відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення недоплаченої стипендії за весь період.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаної справи, суд першої інстанції з`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Рішення як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального законів підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір поверненню не підлягає, так як скаргу залишено без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко