Справа № 485/1695/17
Провадження № 2/485/42/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Семенака А.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

законного представника відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи - ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Снігурівка в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , законний представник якої ОСОБА_3 , треті особи: Кобзарцівська сільська рада Снігурівського району Миколаївської області, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним,

установив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі й на земельну частку (пай). За звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, їй стало відомо про те що за декілька днів до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік склав заповіт, яким заповів відповідачу неповнолітній ОСОБА_5 земельну частку (пай).

Із вказаним заповітом вона не згодна, оскільки неповнолітня ОСОБА_5 не є близькою особою для їх сім"ї, тому їй є незрозумілою така воля чоловіка. Між нею та чоловіком мали місце розмови про спадок чоловіка, оскільки він відчував всю тяжкість хвороби на собі, жодного разу не згадувалось ім"я ОСОБА_5 як потенційної спадкоємиці. Більш того, чоловік говорив що все майно, в тому числі й земельна частка (пай) повинні залишитись в їх сім"ї, про третіх та сторонніх осіб мови не було.

Позивач вказує про те, що зазначені дії, а саме підписання заповіту в такій редакції, можуть пояснюватись тим, що чоловік постійно перебував у тяжкому хворобливому стані за виявлення перехідно-клітинного раку сечового міхура з некрозом. 12 квітня 2016 року йому виконано операцію транс уретральну резекцію сечового міхура, в після операційний період проводились курси поліхіміотерапії, призначено ІІ групу інвалідності. Наприкінці 2016 року чоловік мав знеболюючі терапії, його стан погіршувався. Особливо сильні болі він переносив в останні тижні свого життя. Зокрема, 30.01.2017 року ОСОБА_6 було виписано трамадол в ампулах 2.0х2р. на добу, з 09.02.2017 року морфін 1.0х2р. на добу, з 18.02.2017 року морфін 1.0х3р. на добу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер вдома, діагноз інтоксикація, множинні метастази, злоякісне новоутворення сечового міхура. Фактично під натиском нестерпної болі та дією сильнодіючих препаратів, заповіт від імені її чоловіка було засвідчено і зареєстровано Кобзарцівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області.

На момент укладання заповіту її чоловік ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення й наслідки своїх дій, зокрема не міг ними керувати. Тому просить визнати даний заповіт недійсним.

28 березня 2018 року від законного представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що заповіт зроблено на прохання заповідача, записаний з його слів, до підписання прочитаний в голос, особисто підписаний ним та посвідчений секретарем Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області ОСОБА_8 Під час складання заповіту особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. Крім того, твердження позивача про те, що ОСОБА_5 є не близькою для їхньої сім"ї особою є неправдою, оскільки спадкодавець був двоюрідним братом її батька. Спадкодавець дуже любив її доньку, постійно підтримував з нею відносини, дарував подарунки. Крім того, позивач досягла пенсійного віку та має обов"язкову частку у спадщині (а.с.53).

Ухвалою суду від 21 жовтня 22019 року до участі в справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Позивач суду пояснила, що її чоловік ОСОБА_6 перебував у тяжкому хворобливому стані за наявності злоякісного новоутворення сечового міхура. Особливо сильні болі він переносив в останні тижні свого життя, постійно отримував сильнодіючі медичні препарати. Вона дійсно на прохання чоловіка запросила додому секретаря Кобзарцівської сільської ради для складання заповіту. Так як у чоловіка були труднощі особисто прочитати заповіт, заповідач виказував своє бажання про її присутність під час складання заповіту. Проте секретар Кобзарцівської сільської ради ОСОБА_8 створила всі умови, щоб не допустити її до цього дійства. Крім того, щодо родинного зв"язку з ОСОБА_5 , пояснила що її чоловік відносився до онуки із всіма світлими почуттями, як й до всіх дітей сім"ї ОСОБА_6 , підтримання відносин були на звичайному побутовому рівні. При житті чоловік не висловлював наміру скласти заповіт на іншу особу, навпаки виказував що все майно й земельна частка (пай) повинні залишатись в їх сім"ї. Ім"я ОСОБА_5 як потенційної спадкоємиці жодного разу не згадувалось. На сьогоднійшній день окрім земельної частки (паю) іншого спадкового майна немає, тому вона позбавлена права на обов"язкову частку у спадщині. На момент укладання заповіту її чоловік не усвідомлював значення своїх дій та керувати ними.

Законний представник відповідача позовні вимоги позивачки не визнала, просила відмовити у їх задоволенні за безпідставністю, пояснивши, що спадкодавець був двоюрідним дідом для її доньки, дуже любив свою онуку, постійно підтримував з нею відносини, дарував подарунки. Вважає що заповіт є дійсним, так як він посвідчений належним чином секретарем Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області ОСОБА_8 на прохання заповідача.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні просив про задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Канцелярук Н.В. в судове засідання не з"явилася, просила розглядати справу без її присутності.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив. У своїх попередньо наданих письмових поясненнях, які надійшли до суду 16 квітня 2018 року просив про задоволення заяви позивача у повному обсязі. Проти доводів законного представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, заперечував. Також підтвердив, що заповідач ОСОБА_6 , його батько, дійсно перебував у тяжкому стані здоров"я. Цілком очевидно, що він не усвідомлював значення своїх дій, не міг керувати ними та не усвідомлював наслідки своїх дій при складанні й підписанні заповіту ІНФОРМАЦІЯ_3 . Напередодні до 17 лютого 2017 року він відвідував батьків та особисто бачив стан батька, який погано розмовляв, не пересувався, постійно отримував сильнодіючі медичні препарати та говорив, що вони йому не допомагають, постійно засинав (кожні п"ять хвилин), дратівливо ставився до шуму (голосної розмови), мав короткочасну увагу й пам"ять. Про наміри скласти заповіт ні в той день, ні до того нічого не говорив. Загальна думка була, що все майно залишається синам та дружині (а.с.84).

Заслухавши сторін, свідків, дослідивши докази по справі, суд дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 пред"явила вимогу про недійсність заповіту ОСОБА_6 від 17 лютого 2017 року, посилаючись на положення ч.1 ст.225 ЦК України, тобто з підстав відсутності волевиявлення заповідача, що передбачено положеннями ч.2 ст.1257 ЦК України.

Відповідно до ст.1233-1235 ЦК України заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті та кожна особа може залишити за заповітом все своє майно або його частку однієї, або кільком особам, як таким, що входять, так і таким що не входять у коло спадкоємців по закону.

Заповіт є правочином, тому до нього застосовуються загальні положення про правочини (ст.202-214 ЦК України) та положення про недійсність правочинів (ст.215-236 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року №9 угода може бути визнана недійсною лише на підставах і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3, 4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

На підставі ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз`яснено в п.6 постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 2011 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року №6-9цс12, виходячи з вимог норми ч.1 ст.225 ЦК України, підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст.225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Кобзарці Снігурівського району Миколаївської області помер ОСОБА_6 , про що Кобзарцівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області 27 лютого 2017 року внесено актовий запис про смерть №4, що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 27 лютого 2017 року Кобзарцівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області (а.с.43).

Позивач є дружиною померлого ОСОБА_6 . Родинні відносини підтверджені копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого повторно 05 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області на підставі актового запису №14 від 14 січня 1982 року, складеного Костянтинівською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області (а.с.7).

Відповідно до посвідченого секретарем Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області ОСОБА_8 заповіту від 17 лютого 2017 року, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в межах території Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, належну йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-МК №026592 виданого Кобзарцівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області, заповів ОСОБА_5 , а все інше майно, належне йому за законом на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, заповів ОСОБА_1 . Заповіт зареєстровано в реєстрі за №4 (а.с.10).

За звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка, листом завідуючої Снігурівською державною нотаріальною конторою Коваль Ю.В. від 16 вересня 2017 року №2210/02-14 позивачці повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на її ім"я не є можливим, у зв"язку з тим, що померлим 17.02.2017 року залишено заповіт, посвідчений секретарем Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, за яким останній заповідав земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належні йому на підставі державного акту на право власності на землю І-МК №026592 не ОСОБА_1 , а іншому спадкоємцю, який спадщину прийняв вчасно (а.с.8).

Як вбачається з копії спадкової справи №80/2017 заведеної 03 березня 2017 року Снігурівською державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , із заявами про прийняття спадщини до нотконтори звернулися 03 березня 2017 року позивачка ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом, та 23 серпня 2017 року ОСОБА_3 , яка діє від імені та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , як спадкоємець за заповітом. Інші спадкоємці по матеріалам спадкової справи відсутні (а.с.40-52).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 10 березня 2017 року №361, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 , з 14 березня 1992 року по день своєї смерті. Разом з ним за вказаною адресою на момент його смерті проживади та були зареєстровані дружина ОСОБА_1 , та сини ОСОБА_4 і ОСОБА_6 (а.с.46).

Допитана судом свідок ОСОБА_8 - секретар Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, пояснила, що в лютому 2017 року до неї звернулася ОСОБА_5 з проханням посвідчити заповіт від імені ОСОБА_6 , який мав онкозахворювання. 20 лютого 2017 року вона двічі приходила додому до ОСОБА_6 , за першим разом встановила його особу, поспілкувалася з ним та встановила його дійсну волю. Потім за місцем її роботи нею було взято бланки, відкопійовано копію паспорту та за другим разом посвідчено заповіт. ОСОБА_6 дуже хворів, але під час складання заповіту усвідомлював значення своїх дій та їх наслідки, без сторонніх осіб чітко висловив свій намір скласти заповіт на ОСОБА_5 , після самостійно прочитав та підписав його.

Свідок ОСОБА_9 - лікар-онколог Снігурівської ЦРЛ, пояснила, що останній раз оглядала ОСОБА_6 восени 2016 року, його стан здоров"я погіршувався, за наявності показань призначала хворому лікарський засіб "морфін", однак чи впливав даний препарат на психіку хворого сказати не може, оскільки під її наглядом у цей час хворий не перебував.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що востаннє спілкувалася з ОСОБА_6 наприкінці грудня 2016 року, він виглядав хворим, курив, був адекватним, все розумів.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що останній різ бачила ОСОБА_6 30 грудня 2016 року, при цьому він виглядав хворим, не дуже добре говорив, не міг зрозуміти, що їй потрібно взяти у нього олово, хоча вона чітко йому про це пояснила.

Свідок ОСОБА_12 - завідуюча Кобзарцівським ФАП, пояснила, що двічі навідувала ОСОБА_6 , одного разу вони просто поспілкувалися, за іншим разом ставила хворому укол фурасеміда, він її впізнав, однак цього разу не розмовляв, у нього був тяжкий стан.

ОСОБА_6 за життя хворів на рак сечового міхура. З 16 березня по 23 березня 2016 року лікувався в Миколаївській лікарні швидкої медичної допомоги. З 11 квітня по 21 квітня 2016 року проходив стаціонарне лікування в урологічному відділенні Миколаївського обласного онкодиспансеру. 12 квітня 2016 року йому було виконано оперцію: трансуретральна резекція сечового міхура. В післяопераційному періоді проведено 4 курси поліхіміотерапії. 13 вересня 2016 року Костюку надано ІІ групу інвалідності. Хворий спостерігався в МООД, отримував лікування у вигляді знеболючої терпії. З 30 січня 2017 року хворому було виписано трамадол в ампулах 2.0х2р. на добу, з 09.02.2017 року морфін 1.0х2р. на добу, з 18.02.2017 до 24.02.2017 року морфін 1.0х3р. на добу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер вдома, діагноз: інтоксикація, множинні метастази, злоякісне новоутворення сечового міхура, про що свідчать надані медичні довідки та випискні епікризи (а.с.11-18).

Відповідно до висновку експерта №21-К посмертної комісійної судово-медичної експертизи, виконаної Миколаївським обласним бюро судово-медичної експертизи 25 квітня 2019 року, ОСОБА_6 з 2015 року хворів на рак сечового міхура, який у 2016 році мав 4 (термальну стадію). Таке захворювання супроводжується важким больовим синдромом, порушенням сечовиведення. зхудненням, безсиллям, швидкою втомою, панікою, відчуттям безнадії, порушенням когнітивних функцій головного мозку (здатність до концентрації уваги). Яка була ступінь розвитку останніх, встановити не можливо, оскільки в медичних документах відсутня достатня інформація з цього питання. Здатність до активних дій, а також усвідомлення дій та їх наслідків у лютому 2017 року у хворого була знижена. У лютому з метою зняття больового синдрому хворому було призначено розчин морфіну. 17 лютого 2017 року ін"єкція розчину морфіну була зроблена за 8 годин до складання заповіту, коли наркотична дія морфіну була вже мінімальна, тому сам по собі препарат не призводив до порушення адекватності сприняття оточуючої реальності.

Таким чином, судово-медична експертна комісія дійшла до висновку про те, що стан здоров"я ОСОБА_6 , на момент складання та підписання заповіту 17 лютого 2017 року, був важким, мало місце у тому числі і зниження здатності до концентрації уваги, тому можливість вчиняти цілеспрямовані дії була обмежена. Однак недостатній опис цього факту у медичних документах не дає можливості ґрунтовно і точно відповісти на дані питання (а.с.122-125).

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_13 пояснив, що категоричний висновок про можливість усвідомлення ОСОБА_6 значення своїх дій не надано у зв"язку з тим, що у медичних документах не описано перебіг хвороби в останні дні його життя; прийняття хворим препарату "морфін" сама по собі не впливає на здатність особи вчиняти цілеспрямовані дії та залежить він індивідуальних особливостей організму хворого, крім того, на момент складання заповіту дія наркотичної речовини"морфіну" була вже мінімальною, хоча обезболюючий ефект ще продовжувався.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складення заповіту 17 лютого 2017 року спадкодавець ОСОБА_6 перебував в такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) не міг керувати ними чи перебував у такому хворобливому стані, який перешкоджав би йому скласти заповіт. Доводи позивача ґрунтуються на припущеннях.

Враховуючи, що підстав для визнання недійсним оспорюваного заповіту в межах заявлених позовних вимог судом не встановлено, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.4, 13, 81, 263-265, 141, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , законний представник якої ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд, який відраховується з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного судового рішення - 26.12.2019р.