Справа № 348/2675/17
Провадження № 22-ц/4808/914/19
Головуючий у 1 інстанції Флоряк Д. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до ОСОБА_1 , третя особа, без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про визнання договору страхування недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 02 травня 2019 року, ухвалене суддею Флоряк Д. В. в м. Надвірна , повний текст якого складено 07 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» звернулась з позовом ОСОБА_1 , третя особа, без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 серпня 2017 року на автодорозі М-12 Стрий-Знам`янка сталась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобіля марки «Renault» під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Mersedes» під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та ОСОБА_1 04 серпня 2017 року укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме: поліс № АМ/0544375. Відповідно вказаного договору застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача, пов`язану з експлуатацією автомобіля марки «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Відповідно до автотоварознавчої експертиз від 16 серпня 2017 року вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику транспортного засобу марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 269 809, 87 грн. 11 жовтня 2017 року складений Страховий акт №8307, на підставі якого подія, яка сталася, відповідає умовам страхування і є страховим випадком, в зв`язку з чим відповідно до норм ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» платіжним дорученням №6964 від 13 жовтня 2017 року перераховано страхове відшкодування в розмірі 60 000 грн. Посилаючись на те, що ДТП визначена у встановленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, ним виплачено страхове відшкодування потерпілому у розмірі 60 000 грн, на підставі п.38.1.1 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 60 000 грн грошових коштів в порядку регресу та судові витрати по справі.

У січня 2018 року ОСОБА_1 до початку розгляду справи по суті подав зустрічний позов до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про визнання договору страхування недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з метою страхування цивільної відповідальності ним з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» 04 серпня 2017 року був укладений договір - страховий поліс №АМ/0544375, згідно якого страхувальник взяв на себе зобов`язання нести відповідальність за заподіяну ним шкоду у випадку настання страхового випадку в межах страхової суми. 09 серпня 2017 року на автодорозі М-12 Стрий-Знам`янка сталася ДТП за участю автомобіля марки «Renault» під його керуванням та автомобіля марки «Mersedes» під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначає, що договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до Закону України «Про дорожній рух», укладаються страховиками за умови проходження зазначеними транспортними засобами обов`язкового технічного контролю, якщо вони згідно з протоколом перевірки технічного стану визнані технічно справними. Такі договори укладаються на строк, що не перевищує строку чергового проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю відповідно до вимог Закону України «Про дорожній рух». Обов`язковою істотною умовою для укладення договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності згідно ст. 982 ЦК України, Закону України «Про дорожній рух» та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є проходження зазначеними транспортними засобами обов`язкового технічного контролю, перед укладенням договору страхування та наявність протоколу перевірки технічного стану на предмет справності. Вважає, що заперечення технічної справності автомобіля страховиком свідчить про істотні порушення умов договору страхування в момент його укладення. На момент укладення договору цивільної відповідальності від 03 серпня 2017 року не зазначені істотні умови договору страхування, передбачені ст. 982 ЦК України щодо визначення строків договору та обов`язкової перевірки вантажного автомобіля марки «Renault», який підлягав обов`язковому технічному огляду щодо відомостей про проходження перевірки на справність. Посилаючись на те, що строк дії договору визначений не датою дії висновку про технічну справність вантажного автомобіля, а на власний розсуд страховика до 03 серпня 2018 року, а отже договір (поліс) цивільної відповідальності в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України слід визнати недійсним.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 24 січня 2018 року прийнято до спільного розгляду та об"єднано в одне провадження зустрічний позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про визнання договору страхування недійсним з первісним позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до ОСОБА_1 , третя особа, без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 02 травня 2019 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» грошові кошти у якості сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень, а також 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень сплаченого судового збору та 1 500 (одна тисяча п"ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про визнання договору страхування недійсним відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволені первісного позову та задоволення зустрічного позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 16 серпня 2017 року №15156 не можна вважати належним доказом по справі, так як даний звіт ніким не підписаний, відсутня печатка установи, що проводила дану оцінку. Замовник звіту є ТОВ «ЮніверсалАсістант», яке не є учасником ДТП та стороною у справі. Крім того, відсутні платіжне доручення про виплату страхового відшкодування від 13 жовтня 2017 року. Вказує, що на момент укладання договору цивільної відповідальності від 03 серпня 2017 року порушено істотні умови договору страхування, визначені ст. 982 ЦК України щодо строків договору та обов`язкової перевірки вантажного автомобіля марки «Рена-Мастер».ю який підлягав обов`язковому технічному огляду . Строк дії договору визначений не датою дії висновку про технічну справність вантажного автомобіля, а на власний розсуд Страховика до 03 серпня 2018 року. Вважає договір (поліс) цивільної відповідальності в силу ст. 203, 215 ЦК України недійсним.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання у судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи первісний позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , як страхувальник забезпеченого транспортного засобу, на якому було вчинено ДТП у зв`язку із невідповідністю його технічного стану та обладнання існуючим вимогам Правил дорожнього руху, повинен відшкодувати страховику виплачене ним потерпілій стороні страхове відшкодування у порядку регресу на підставі положення підпункту «г» пункту 38.1.1 частини 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів».

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що укладений між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та ОСОБА_1 договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04 серпня 2017 року, а саме: поліс № АМ/0544375, відповідно до якого застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача, пов`язану з експлуатацією автомобіля марки «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідає вимогам закону і підстав для визнання зазначеного договору недійснипм не встановлено.

Колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком,так як оскаржувне рішення судом першої інстанції ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, та правильно застосувано норми матеріального права.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 09 серпня 2017 року на автодорозі М-12 Стрий-Знам`янка сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Renault Master» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача-позивача ОСОБА_1 та автомобіля марки «Mercedec-Benz Spinter 313" реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, перед виїздом не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, що призвело до технічної несправності переднього лівого колеса, внаслідок чого здійснив виїзд на смугу зустрічного руху і допустив зіткнення із транспортним засобом, який рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 16.11 ПДР України. Правил дорожнього рухуУкраїни та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.5-6).

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2017 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП на накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. ( а.с.7-8).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, постановою Надвірнянського районного суду від 05 вересня 2017 року встановлено причину ДТП - технічно несправиний стан автомобіля марки «Renault» під керуванням відповідача, та встановлена вина ОСОБА_1 у вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09 серпня 2017 року на автодорозі М-12 Стрий-Знам`янка.

За змістом зазначеної постанови, ОСОБА_1 визнав, що причою ДТП був технічно несправиний стан автомобіля марки «Renault» під його керуванням та своїм правом на оскарження постанови Надвірнянського районного суду від 05 вересня 2017 року у порядку встановленому законом не скористався.

Згідно із частиною четвертою статті 61 ЦПК України 2004 року ( чинного на час встановлення вищевказаних обставин) вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з звітом № 15156 про оцінку вартості матеріального збитку від 16 серпня 2017 року, вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику пошкодженого майна - «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 269 809, 87 грн (а.с. 12-18).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 1ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За змістом ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Випадок було визнано страховим, що підтверджується страховим актом №8307 від 11 жовтня 2017 року, відповідно до якого розмір страхового відшкодування, згідно розрахунку суми страхового відшкодування від 09 жовтня 2017 року склав 60 000 грн. з можливістю регресного позову ( а.с.10 -11).

Позивач виплатив за заявою потерпілої особи - власника автомобіля марки «Mercedec-Benz Spinter 313", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 від 22 вересня 2017 року суму страхового відшкодування в розмірі 60 000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №6964 від 13 жовтня 2017 року ( а.с.40, 41).

Згідно з ст. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно з підпунктами «г» і підпункту 38.1.1 статті 38 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначено в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, судом першої інстанції враховано, що невідповідность технічного стану та обладнання автомобіля марки «Renault» існуючим вимогам Правил дорожнього руху є підставою для пред`явлення регресного позову, так як вказана несправність стала безпосередньою причиною ДТП і це визначено в постановою Надвірнянського районного суду від 05 вересня 2017 року.

Згідно розрахунку суми страхового відшкодування від 09 жовтня 2017 року сума страхового відшкодування згідно страхового відшкодування згідно протоколу узгодження, яка виплачена Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» становить 60 000 грн.

Крім того, розмір завданої шкоди підтверджено належними доказами у справі, зокрема, страховим актом, звітом про оцінку траспортного засобу, вина відповідача у вчиненні ДТП, яка установлена постановою Надвірнянського районного суду від 05 вересня 2017 року, яку ОСОБА_1 не оскаржив.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору обов`язкового цивільної відповідальності власників наземних транспортів від 04 серпня 2017 року поліс №АМ 0544375 у зв`язку з помилковим встановленням строку дії договору не є обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у статті 18 Закону України «Про страхування», в частині третій якої зазначено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Аналогічні положення містяться й у статті 981 ЦК України.

Відповідно до статті 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Згідно пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (пункт 1.8 статті 1 Закону № 1961-IV).

Інструкцією про порядок заповнення бланку поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 29 серпня 2011 року № 558 та протоколом Президії МТСБУ від 01 вересня 2011 року передбачено, що в розділі «3. Строк дії» бланку полісу прописом заносяться відомості - години, хвилини, день, місяць, рік початку та день, місяць, рік закінчення дії полісу.

Згідно п. 3 поліса № АІ/0544375 строк його дії визначено з 00 год. 00 хв. 04 серпня 2017 року до 03 серпня 2018 року включно.

Судом установлено, що сторони при укладенні договору страхування досягли згоди щодо усіх його істотних умов. Крім того, він укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, що свідчить про дотримання вимог законодавства щодо змісту і форми цього правочину.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про визнання недійсним договір обов`язкового цивільної відповідальності власників наземних транспортів від 04 серпня 2017 року поліс №АМ 0544375 через несправність транспортного засобу, так як відповідач при укладенні договору страхування на заявляв про технічну несправність належного йому транспортного засобу марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Надвірнянського районного суду від 02 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 22 серпня 2019 року.

Судді: В.Д. Фединяк

І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський