Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 552/6676/16-ц

провадження № 61-23202св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Київський відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області,

представники відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа 1 - публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

представник третьої особи 1 - Величко Віктор Олександрович,

третя особа 2 - Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Полтави в складі судді Яковенко Н. Л. від 09 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області в складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Карпушина Г. Л., Триголова В. М. від 04 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення коштів, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь 249 327,27 грн сплачених останнім за придбане нерухоме майно шляхом їх списання з рахунків Управління державної Казначейської служби України в Полтавській області; стягнути з відповідача на його користь 270 407,22 грн, яка складається з наступного - 247 537,42 грн інфляційних збитків; 22 869,80 грн - проценти за користування коштами, шляхом їх списання з рахунків Управління державної Казначейської служби України в Полтавській області; стягнути з відповідача на його користь, понесені останнім при зверненні до суду, шляхом їх списання з рахунків Управління державної Казначейської служби України в Полтавській області.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року визнано недійсними результати торгів, проведених ПП «Нива В. Ш» 20 січня 2012 року з реалізації нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , протоколом прилюдних торгів та акт про проведення прилюдних торгів. Також рішенням суду визнано недійсним свідоцтво про належність ОСОБА_1 зазначеної квартири. Указував, що він брав участь в зазначених торгах, сплатив на користь ПП «Нива В. Ш.» гарантійний внесок в розмірі 15 270 грн, 274 860 грн сплатив на депозитний рахунок Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції за придбане майно та 15 270 грн доплати винагороди торгівельній організації. Загальна сума сплачених ним коштів склала 305 400 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що прилюдні торги були проведені ПП «Нива-В.Ш», яка є організатором прилюдних торгів і відповідно продавцем за договором купівлі-продажу, тобто Київський відділ державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління у Полтавській області, не є належним відповідачем у цій справі, а також грошова сума в розмірі 249 327,27 грн не зберігається Київським відділом державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, а була перерахована третій особі по справі - ПАТ «Укрексімбанк».

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 04 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду про відмову в позові, зазначив про те, що рішення місцевого суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі немає.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 04 квітня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що сторонами правочину є позивач та виконавча служба і вимога про застосування наслідків недійсного договору пред`явлена саме до виконавчої служби, а тому є всі передбачені законом підстави для стягнення сплачених ним коштів на придбання вказаного нерухомого майна.

У червні 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління у Полтавській області надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких заявник просить оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Указує на те, що правильними є висновки судів попередніх інстанції про те, що відповідач не є особою, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу з Київського районного суду м. Полтави.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2010 року, яке вступило в законну силу, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 листопада 2006 року та від 07 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Державний експертно-імпортний банк України» та ОСОБА_5 в розмірі 936,54 грн та 22 453 дол. США, та відшкодування судових витрат в розмірі 1 820 грн, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки - 259 440 грн.

Предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 в результаті примусового виконання зазначеного судового рішення була реалізована в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» 20 січня 2012 року, про що складено протокол проведення прилюдних торгів від 20 січня 2012 року та акт державного виконавця про реалізацію нерухомого майна від 31 січня 2012 року. Покупцю ОСОБА_1 видано відповідно свідоцтво про право власності на квартиру.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року визнано недійсними результати прилюдних торгів, які проведені 20 січня 2012 року ПП «Нива-В.Ш» з реалізації квартири АДРЕСА_1 , визнано недійсним протокол про проведення зазначених прилюдних торгів, визнано недійсним акт прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки та визнано недійсним свідоцтво про належність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 у зв`язку з прийняттям участі в прилюдних торгах та визначенням його переможцем сплатив на користь ПП «Нива-В. Ш» гарантійний внесок в сумі 15 270 грн, 274 860 грн за придбане майно та 15 270 грн доплати винагороди торгівельній організації. Загальна сума сплачених позивачем коштів склала суму в розмірі 305 400 грн, за якою і було реалізовано предмет іпотеки.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_1 стягнуто з ПП «Нива-В.Ш.» на користь ОСОБА_1 30 540 грн.

Також рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року в справі № 552/1194/15-ц стягнуто з Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції на користь ОСОБА_1 25 532,73 грн, зарахованих в якості виконавчого збору шляхом їх списання з рахунків Державної казначейської служби України в Полтавській області.

Звертаючись до суду з даним позовом про стягнення грошових коштів з Київського відділу Державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 посилається на те, що грошові кошти в розмірі 249 327,27 грн підлягають стягненню з відповідача Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави в порядку реституції як із сторони недійсного правочину.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, що встановлені частинами першою, третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові віл 24 жовтня 2012 року № 6-116цс12.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Сторонами договору купівлі-продажу є покупець та продавець (стаття 655 ЦК України).

Умови та порядок вчинення виконавчих дій визначають Закон України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 (далі - Інструкція), а також Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення).

Відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Згідно з пунктом 3.1 Тимчасового положення орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.

У разі визнання прилюдних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору.

Покупцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів є переможець торгів, який підписав протокол про їх результати та отримав затверджений державним виконавцем акт.

Продавцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів може бути як спеціалізована організація, що проводила торги, так і виконавча служба, від імені якої могла виступати спеціалізована організація як організатор торгів.

Ураховуючи те, що реституція, тобто повернення у стан, який існував до укладення недійсного правочину, можлива лише між його сторонами, судам необхідно встановити, хто саме є продавцем та покупцем за договором, який було укладено за результатами проведення прилюдних торгів та який у подальшому визнано недійсним.

При цьому варто врахувати, що якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом Державної виконавчої служби договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає предствиком відділу державної виконавчої служби, то сторою такого договору є відділ державної виконавчої служби. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом державної виконавчої служби договору, то стороною договору на прилюдних торгах є спеціалізована організація.

Відповідно до п.1.2 Договору Відділ передає Спеціалізованій організації нерухоме майно, арештоване державним виконавцем, а Спеціалізована організація надає послуги з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна у порядку, встановленому ЗУ «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку», іншими законами України, Тимчасовим Положенням.

Із наведеного вбачається, що спеціалізована організація лише надає послуги з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а Київський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції самостійно виступає від свого імені на прилюдних торгах як продавець. Крім того, саме виконавча служба отримала грошові коти в якості оплати за квартиру, яка у наступному провела їх розподіл та перерахувала стягувачу у виконавчому провадженні, а також вказані кошти були спрямовані на сплату виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд не звернув уваги на зазначені обставини, у порушення статей 212-215, 316 ЦПК України 2004 року не встановив правовідносин між сторонами, не перевірив умови укладеного між відділом державної виконавчої служби та спеціалізованою організацією договору; як і не встановив належним чином сторін правочину, а саме хто був продавцем за договором купівлі-продажу, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про те, що відділ державної виконавчої служби не є продавцем за вказаним вище договором.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 04 квітня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун