РІШЕННЯ
іменем України
(заочне)

"09" грудня 2019 р. Справа № 145/1577/19

Провадження № 2/145/698/2019

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.,

представника позивача Ганчука П.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,

встановив:
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є членом Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права». З метою захисту прав своєї неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 змушена звернутися до суду з даною позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, з огляду на такі обставини.

Так, вона уклала шлюб з ОСОБА_3 . Від їхнього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_2 . У зв`язку з сімейними обставинами, 11.04.2006 року вони розлучились.

Її колишній чоловік - ОСОБА_3 , 06.08.2014 року був призваний Сватівським РВК Луганської області на військову службу у зв`язку з мобілізацією та у відповідності до мобілізаційного призначення призначений оператором відділення протитанкового взводу стрілецької роти, ВОС-139543А. В період з 06.08.2014 року по 05.09.2014 року безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, у складі військової частини пп НОМЕР_1 .

Відповідно до акту службового розслідування №7 від 06.11.2014 року після виконання бойового завдання у районі селища Металіст Слов`яносербського району Луганської області особовий склад взводу пп В0624, у числі якого був і ОСОБА_3 , повертався до м. Щастя Новоайдарського району Луганської області на автомобілі Зил -131.

Приблизно о 14:30 год. особовий склад взводу пп В0624 з ОСОБА_3 потрапив під вогонь із засади російських бойовиків. У засідки були танк, БТР та значна кількість озброєних солдат. Внаслідок того, що вогонь був відкритий із засідки, крім рядового ОСОБА_4 , всі бійці взводу пп В0624 (батальйону «Айдар») загинули.
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 19.02.2019 року у справі №145/2021/18, яке не оскаржувалось з боку Російської Федерації у встановленому порядку та набрало законної сили, встановлено юридичний факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час захисту Батьківщини 05.09.2014 поблизу селища Металіст Слов`яносербського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Отже, внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації проти України на території Луганської області було порушено невід`ємне право на життя батька її дитини - ОСОБА_3 , передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (ратифікована Законом України № 475/75-ВР від 17.07.1997 року).

Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Порушивши основоположні права і свободи людини, а саме, позбавивши життя ОСОБА_3 , Російська Федерація завдала її дитини тяжких моральних страждань, грубо порушила її право на повагу до сімейного життя.

ОСОБА_2 внаслідок втрати батька, який загинув в результаті військової агресії Російської Федерації проти України, а також, з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, відчуває безперервні, невгамовні душевні біль та страждання, він втратив душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування. Її дитина залишившись без батька, ніколи не матиме можливості відчути необхідні для повноцінного розвитку дитини батьківську любов та увагу.

Через смерть батька, ОСОБА_2 втратив віру в майбутнє, він постійно відчуває страждання від втрати рідної людини, що не дає йому можливості нормально спілкуватись з оточуючими, навчатися та підтримувати нормальний соціальний спосіб життя, оскільки, він постійно заходжується у стресовому стані, що супроводжується періодичними депресіями. Її дитина стала напруженою та замкнутою, дуже важко переживає втрату батька, сильно сумує за ним.

Вважає, що незаконними діями з боку Російської Федерації було порушено невід`ємне право ОСОБА_3 , на життя, гарантоване статтею 2 Європейської Конвенції, право на повагу до сімейного життя, встановлене статтею 8 Європейської Конвенції, що свідчить про множинність порушень Російською Федерацією законних прав моєї дитини, а отже, згідно із «Правилами суду - компенсація шкоди» ЄСПЛ, такі множинні порушення Європейської Конвенції з боку Російської Федерації є підставою для відшкодування Російською Федерацією моральної шкоди, завданої моєї дитини.

Розмір моральної шкоди, що має бути відшкодований її дитині, визначений на рівні 1 659 600, 00 грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 60 000, 00 євро.

Розмір моральної шкоди був встановлений нею з урахуванням характеру і обсягу завданих її дитині моральних страждань, істотного порушення конституційних прав батька ОСОБА_2 , умисного характеру дій, а також почуття безпорадності та розчарування, які її дитина відчуває роками через неможливість відновити порушені права свого батька та її особисті права. Також при визначенні розміру моральної шкоди вона керувалася практикою Європейського суду з аналогічних питань, що є джерелом права.

Просить стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 659 600 гривень, що є еквівалентом 60 000 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього позову.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Російської Федерації двічі (01.11., 09.12.2019 року) в судові засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, своєчасно, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Причини неявки суду не відомі. Заяви про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 .

У шлюбі - ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 19).

11.04.2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.20).

06 серпня 2014 року ОСОБА_3 був призваний Сватівським РВК Луганської області на військову службу у зв`язку з мобілізацією та у відповідності до мобілізаційного призначення його було призначено оператором відділення 3 прититанкового взводу стрілецької роти, ВОС - 139543А, що стверджується витягом з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) с. Половинкіно від 06.08.2014 року № 38 (а.с.21).

При цьому, в період з 06.08.2014 року по 05.09.2014 року ОСОБА_3 на підставі наказу керівника сектору "А" (по стройовій частині) № 111 від 11.11.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (бойових діях), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській області, що стверджується довідкою в/ч - польова пошта НОМЕР_2 від 18.02.2015 року № 543 (а.с.22).

Відповідно до Акту службового розслідування № 7 від 06.11.2014 року, що затверджений 06.11.2014 року т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 . Пташник, після виконання бойового завдання у районі Стукалової Балки особовий склад військової частини НОМЕР_1 у кількості до одного взводу поверталися до м. Щастя Луганської області на автомобілі ЗІЛ-131. Приблизно о 14 год. 30 хв. особовий склад потрапив під вогонь із засади незаконних збройних формувань. У засідці були танк, БТР та значна кількість озброєних солдат.

Внаслідок того, що вогонь був відкритий із засідки, більшість особового складу батальйону не встигли покинути машину та загинули. Близько 4-5 військовослужбовців із зазначеного взводу змогли вискочити та добратись до лісопосадки та протягом 25-30 хв. стримували вогнем людей з незаконного озброєного формування.

По завершенню бою окупанти провели зачистку лісопосадки та розстріляли машину, в якій залишався особовий склад батальйону. Свідок та реальний учасник бою рядовий ОСОБА_4 , будучи пораненим, єдиний зміг добратися до розташування підрозділу 80 оамбр біля «Веселої Гори» та доповів про загибель особового складу 24 батальйону територіальної оборони.

Невпізнаними залишилось 13 тіл, в т.ч.- військовослужбовця ОСОБА_3 . Тіла загиблих (останки тіл) було доставлено до Старобільської судової медичної експертизи, після чого було взято зразки ДНК та відправлено до лабораторії (а.с. 23-24).

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 09.02.2015 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Металист Луганської області (а.с. 25).

Рішенням Тиврівського районного суду від 19.02.2019 року (справа № 145/2021/18) встановлено юридичний факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час захисту Батьківщини 05.09.2014 року поблизу селища Металіст Слов`яносербського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" №1207-VІІ від 15 квітня 2014 року із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації" від 15 вересня 2015 року №685-VІІІ Автономна Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року.

В силу ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Аналізуючи наведені обставини та докази у справі, суд прийшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є і загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню також і за нормами ч.3 ст.82 ЦПК України), стала окупація частини території України, а саме в т.ч. частини Донецької області та загинув батько ОСОБА_2 .

Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

За вимогами ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом ст.ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р., ІV Женевською конвенцією 1949р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України.

Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1,2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01.08.1975р., договори укладені між Україною та Росією в т.ч. про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН.

При вирішенні вимог позивачів, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, із розміру задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини та становить в середньому 60 000 Євро за загибель однієї особи. Зокрема, такі рішення виносились Європейським судом з прав людини у справах "Хачукаевы против России" (Khachukayev v. Russia (23/04/2009)), "Сагаева и Другие против России" (Sagayeva and Others v. Russia (08/12/2015)), "Исламова против России" (Islamova v. Russia (30/04/2015)), "Султыгов и Другие против России" (Sultygov and Others v. Russia (09/10/2014)), у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998).
Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 60000 Євро ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 довела душевний невгамовний біль дитини, безперервні страждання через втрату батька, яку він відчуває роками, а наявність підстав для задоволення даних вимог, у зв`язку з встановленим в судовому порядку фактом порушення відповідачем основоположних прав людини в Україні, що є справедливою компенсацією з - Російської Федерації, на користь загиблого сина.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Частиною ч. 1 ст. 83 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Разом із тим, згідно п. 14 постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Враховуючи, що станом на час ухвалення рішення курс НБУ склав 26,32 грн. за 1 євро, сума, яка підлягає стягненню в гривнях становить 157920,00 гривень.

На підставі вищевказаного, ст. 8 Конституції України, ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої 17.07.1997р., Женевської конвенції 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 2, 3, 5, 7-13, 76-83, 89, 258, 263, 264 ЦПК України,

ухвалив :
Позов задовольнити частково.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 1579200 (один мільйон п`ятсот сімдесят дев`ять тисяч двісті) гривень, що є еквівалентно 60 000 (шістдесят тисяч) євро за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, якщо заява буде подана протягом 20 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Апеляційна скарга позивачем може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 13 грудня 2019 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення суду не було вручене у день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення суду буде подано протягом 30 днів з дня вручення йому повної копії судового рішення.

Суддя:Н. О. Кіосак