Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 500/4169/15-ц

провадження № 61-23162св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подавала апеляційну скаргу - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», яка підписана представником Морозовим Олександром Вікторовичем, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2016 року у складі судді: Жигуліна С. М. та рішення апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Заїкіна А. А., Калараша А. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 розірвання шлюбу та поділ майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 листопада 1992 року сторони уклали шлюб та мають троє дітей. Спільне проживання сторонами припинено з січня 2014 року у зв`язку з постійними конфліктами, намагань для примирення сторони не роблять.

Позивач зазначав, що за час спільного проживання сторони набули майно за спільні кошти, а саме:

готель за адресою АДРЕСА_1 з загальною площею 882, 9 кв. м та житловою площею 212,9 кв. м і прохідною загальною площею 7,5 кв. м з надвірними спорудами 1-2;

земельну ділянку площею 0,0911 гектари за адресою АДРЕСА_1 за державним актом серії ЯА № 360926 , виданим на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2007 року, який посвідчено в Ізмаїльському міському нотаріальному окрузі за № 5988.

нежитлову будівлю магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою АДРЕСА_2 ;

будинок АДРЕСА_3 ;

будинок АДРЕСА_4 ;

квартиру АДРЕСА_5 .

ОСОБА_1 просив розірвати шлюб укладений між сторонами, визнати майно спільним майном подружжя; визнати за кожною із сторін право власності на Ѕ частку майна.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2016 року у складі судді: Жигуліна С. М. позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у частині поділу майна: будинок житловийза адресою АДРЕСА_4 ; квартира АДРЕСА_5 , залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що за заявою позивача зазначені позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду згідно пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований відділом ЗАГС Ізмаїльського міськвиконкому на підставі актового запису за № 719 від 21 листопада 1992 року, розірвано. Стягнуто зі сторін у рівних частках витрати під час реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Визнано сумісною власністю подружжя:

готель заадресою АДРЕСА_1 ззагальною площею882, 9 кв. мта житловоюплощею 212,9 кв. м іпрохідною загальноюплощею 7,5 кв. м знадвірними спорудами1-2;

земельну ділянкуплощею 0,0911 гектари за адресою АДРЕСА_1 за державним актом серії ЯА № 360926 , виданим на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2007 року, який посвідчено в Ізмаїльському міському нотаріальному окрузі за № 5988.

нежитлову будівлюмагазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»за адресою АДРЕСА_2 ;

будинок АДРЕСА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку наступного майна:

готель заадресою АДРЕСА_1 ззагальною площею882, 9 кв. мта житловоюплощею 212,9 кв. м іпрохідною загальноюплощею 7,5 кв. м знадвірними спорудами1-2;

земельну ділянкуплощею 0,0911 гектари за адресою АДРЕСА_1 за державним актом серії ЯА № 360926 , виданим на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2007 року, який посвідчено в Ізмаїльському міському нотаріальному окрузі за № 5988.

нежитлову будівлюмагазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »за адресою АДРЕСА_2 ;

будинок АДРЕСА_3 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку наступного майна:

готель заадресою АДРЕСА_1 ззагальною площею882, 9 кв. мта житловоюплощею 212,9 кв. м іпрохідною загальноюплощею 7,5 кв. м знадвірними спорудами1-2;

земельну ділянкуплощею 0,0911 гектари за адресою АДРЕСА_1 за державним актом серії ЯА № 360926 , виданим на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2007 року, який посвідчено в Ізмаїльському міському нотаріальному окрузі за № 5988.

нежитлову будівлюмагазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »за адресою АДРЕСА_2 ;

будинок АДРЕСА_3 ».

Арешт на майно, накладений за ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 вересня 2015 року скасовано.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підставою для розірвання шлюбу є те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. При визнанні майна спільною власністю подружжя та право на Ѕ його частки, суд першої інстанції вказав, що це майно придбано у період шлюбу, як наслідок згідно статті 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідач надала заяву про безумовне визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, тому суд ухвалив рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2016 року скасовано у частині визнання сумісною власністю, поділу та визнання права власності нежитлової будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_2 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що нежитлова будівля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 72 кв. м, яка належала ОСОБА_2 придбана ОСОБА_6 з прилюдних торгів відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних (електронних) торгів від 30 липня 2015 року та цей магазин зареєстрований на праві власності за ОСОБА_6 за № 41466165 від 30 липня 2015 року. Тому суд першої інстанції помилково включив у перелік майна подружжя магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який вибув із власності ОСОБА_2 30 липня 2015 року та визнав за кожним з подружжя право власності по Ѕ його частині.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що готель та земельна ділянка знаходиться в іпотеці банку для забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором. Разом із тим, оскільки відбувся факт переходу до ОСОБА_1 Ѕ частину права власності іпотечного майна, а саме - готелю та земельної ділянки у порядку поділу спільного майна подружжя, апеляційний суд зробив висновок про відсутність підстав для скасування рішення суду у цій частині, оскільки на підставі статті 23 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_1 набув статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Незалежно від того, чи перейшло право власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для нового власника майна та майнові права заявника не порушені, оскільки заявник не позбавлений права звернути стягнення на іпотечне майно відповідно до умов договору.

При відхиленні доводів апеляційної скарги про те, що відповідно до заочного рішення Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 22 квітня 2015 року у справі № 500/872/15-ц право власності на зазначені об`єкти нерухомості було визнано за ПАТ «Украсоцбанк» суд відхилив, оскільки це рішення скасовано ухвалою Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 26 вересня 2016 року.

Аргументи учасників справи

У січні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» через представника Морозова О. В. подало касаційну скаргу на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року, в якій просить рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду у частині відмови у задоволенні скарги ПАТ «Укрсоцбанк» скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що готель та земельна ділянка знаходиться в іпотеці банку для забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором. Суд першої інстанції безпідставно відмовив у залученні ПАТ «Укрсоцбанк» третьою особою, позбавивши банк можливості захистити свої права. Поділ майна, яке знаходить в іпотеці впливає на права банку як іпотекодержателя. Рішення суду першої інстанції робить неможливим здійснення виконавчих дій у рамках виконавчого провадження відкритого на підставі листів Дніпровського районного суду м. Києва, оскільки іпотечне майно описане у зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 своїх зобов`язань на користь банку.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду оскаржується ПАТ «Укрсоцбанк» у частині поділу готелю та земельної ділянки, які знаходяться в іпотеці банку. В іншій частині рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду у касаційному порядку на оскаржуються, а тому не переглядаються.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суд апеляційної інстанції встановив, що 05 вересня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Украсоцбанк», та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 08-6699/44-302 на суму 400 000 доларів США. 05 вересня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 08-6699/43-302 у сумі 400 000 доларів США. 05 вересня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 08-6699/41-302 на суму 250 000 доларів США.

Для забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 05 вересня 2008 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько І. Г. за реєстровим № 6964 та іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько І. Г. за реєстровим № 6960, згідно з якими іпотекодавець передав банку в іпотеку нерухоме майно, та між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 у забезпечення зобов`язань ОСОБА_7 , іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько І. Г. за реєстровим № 6958, згідно з яким іпотекодавець передав банку в іпотеку нерухоме майно: готель, що в цілому складається з: літ. «А» - будівля (готель), цегляна, загальною площею 212,9 кв. м, літ. Ж - прохідна, загальною площею 882,9 кв. м, житловою площею 212,9 кв. м, літ. Ж - прохідна, загальною площею - 7,5 кв. м, № 1-2 - надвірні споруди, розташований на земельній ділянці площею 911 кв. м, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; та земельну ділянку, загальною площею 911 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:033:0205 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 360926 , виданого Ізмаїльською міською радою Одеської області 16 квітня 2008 року.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17) зроблено висновок, що «поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом».

Згідно частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень, станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, свідчить, що:

ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року у справі № 755/27365/14-ц видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22 липня 2013 року по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 3 732 239,36 грн, а також витрати, пов`язані з розглядом справи в третейському суді в сумі 25 500 грн;

ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року у справі № 755/30224/14-ц видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Ярошовця В. М. від 21 жовтня 2014 року у справі № 1506/14 про солідарне стягнення з ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 3 818 129,71 грн., третейського збору в сумі 25 500 грн;

заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2015 року у справі № 500/872/15-ц задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: готель, що в цілому складається з літ: «А» - будівля (готель), цегляна, загальною площею 882, 9 кв. м., літ. Ж - прохідна, загальною площею 7,5 кв. м, № 1-2 надвірні споруди, розташований на земельній ділянці площею 911 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності за ПАТ «Укрсоцбанк», встановивши ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на день реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк». Визнано за ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на готель, що в цілому складається з літ: «А» - будівля (готель), цегляна, загальною площею 882, 9 кв. м, літ. Ж - прохідна, загальною площею 7,5 кв. м, № 1-2 надвірні споруди, розташований на земельній ділянці площею 911 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2016 року у справі № 500/872/15-ц заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 500/872/15-ц задоволено та скасовано заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2015 року.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року у справі № 522/3901/16-ц (провадження № 61-20786св18) зроблено висновок, що «ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов?язків іпотекодержателя, оскільки безумовно впливає на можливість виконання уже ухваленого на користь іпотекодержателя рішення про стягнення з ОСОБА_9 кредитної заборгованості та впливає на можливість банку звернути стягнення на іпотечне майно. Посилання апеляційного суду на те, що права банку незалученням до участі у справі не порушені, оскільки згідно зі статтею 23 Закону України «Про іпотеку» при переході права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, є безпідставними, оскільки зазначена норма закону регулює абсолютно інші правовідносини, а саме ті, які стосуються спадкування та правонаступництва. У випадку визнання право власності на предмет іпотеки за одним із подружжям або за особою, яка проживає з іншою особою однією сім?єю без реєстрації шлюбу, то тут до нового набувача не переходить право власності на предмет іпотеки після укладення договору іпотеки, оскільки вважається, що така особа набула право на майно у період первинного придбання майна».

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами), якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Аналіз змісту матеріалів справи свідчить, що у жовтні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося із заявою про залучення третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Заява мотивована тим, що ПАТ «Укрсоцбанк» є іпотекожержателем готелю та земельної ділянки, які є предметом поділу між сторонами. На підтвердження своїх доводів ПАТ «Укрсоцбанк» надав іпотечний договір від 05 вересня 2008 року за реєстровим № 6964, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 57-64).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 січня 2016 року у задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про залучення третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відмовлено. Ухвала мотивована тим, що визначається необхідність спочатку самостійного вирішення питання, з яким пов`язане залучення до участі у справі третьої особи, у випадку цієї справи ПАТ «Укрсоцбанк», а за результатами вирішення вказаного питання прийняття рішення по суті спору.

Суд першої інстанції не залучив до участі у справі іпотекодержателя ПАТ «Укрсоцбанк», при цьому не надав оцінки іпотечному договору від 05 вересня 2008 року за реєстровим № 6964, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , та зробив передчасний висновок про відсутність правових підстав для залучення банку третьою особою.

Посилання суду першої інстанції на те, що відповідач надала заяву про безумовне визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, тому суд ухвалив рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Тлумачення частини четвертої статті 174 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами) свідчить, що визнання відповідачем позову не може бути безумовною підставою для задоволення позову, оскільки якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про те, що ухваленим судовим рішенням права банку не порушені.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що рішення в оскарженій частині постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, судові рішення в оскарженій частині скасувати і передати справу в оскарженій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», яка підписана представником Морозовим Олександром Вікторовичем, задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, а саме: готелю за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 882, 9 кв. м та житловою площею 212,9 кв. м і прохідною загальною площею 7,5 кв. м з надвірними спорудами 1-2 та земельної ділянки площею 0,0911 гектари за адресою АДРЕСА_1 за державним актом серії ЯА № 360926 , виданим на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2007 року, який посвідчено в Ізмаїльському міському нотаріальному окрузі за № 5988, скасувати.

Передати справу № 500/4169/15-ц у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, а саме: готелю за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 882, 9 кв. м та житловою площею 212,9 кв. м і прохідною загальною площею 7,5 кв. м з надвірними спорудами 1-2 та земельної ділянки площею 0,0911 гектари за адресою АДРЕСА_1 за державним актом серії ЯА № 360926 , виданим на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2007 року, який посвідчено в Ізмаїльському міському нотаріальному окрузі за № 5988, на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, а саме: готелю за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 882, 9 кв. м та житловою площею 212,9 кв. м і прохідною загальною площею 7,5 кв. м з надвірними спорудами 1-2 та земельної ділянки площею 0,0911 гектари за адресою АДРЕСА_1 за державним актом серії ЯА № 360926 , виданим на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2007 року, який посвідчено в Ізмаїльському міському нотаріальному окрузі за № 5988, втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков