ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 361/9031/15-ц

провадження № 61-14383св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Карпенко С. О. (судді-доповідача),

суддів: Жданової В. С., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2016 року, ухвалене у складі судді Маценко Н. П., та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Мережко М. В., Журби С. О., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, уточненим у березні 2016 року, до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яке відповідно до зареєстрованої 14 червня 2018 року нової редакції Статуту змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про визнання недійсним підвищення процентної ставки за користування кредитом та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначив, що згідно з анкетою-заявою № SAMDN5351 від 24 вересня 2012 року про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів на обслуговування кредитної карти йому оформлено кредитну карту «Універсальна» з кредитним лімітом 2 000 гривень і процентною ставкою за користування кредитом - 2,5% щомісячно.

У вересні 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» підвищив процентну ставку за користування кредитом до 2,9% щомісячно, а у квітні 2015 року - до 3,6% щомісячно.

Вважаючи такі дії банка неправомірними, позивач звернувся з заявою-претензією, у якій повідомив про незгоду з підвищенням процентів. У відповідь на цей лист АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що підвищив процентну ставку у порядку, передбаченому пунктом 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід`ємною складовою укладеного ними договору про надання банківських послуг, і про таке підвищення позивача проінформовано у погодженому у договорі порядку.

Посилаючись на недопустимість зміни процентної ставки в односторонньому порядку, а також на те, що такі дії банка порушують його права як споживача, ОСОБА_1 просив визнати пункт 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг в частині можливості підвищення процентної ставки за користування кредитом недійсним, визнати незаконними дії банку щодо підвищення процентної ставки за договором № SAMDN5351 від 24 вересня 2012 року з 1 вересня 2014 року до 2,9% щомісячно і з 1 квітня 2015 року - до 3,6% щомісячно, а також зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок здійснених у рахунок погашення кредитної заборгованості платежів за процентною ставкою 2,5% щомісяця, зарахувавши різницю на картковий рахунок.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2016 року, з урахуванням ухвали цього суду про виправлення описки від 13 липня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» перерахувати здійснені ОСОБА_1 платежі за користування кредитними коштами за кредитним договором від 2 вересня 2012 року за процентною ставкою 2,5% та зарахувати різницю на картковий рахунок ОСОБА_1 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимог частково, суд першої інстанції виходив з відсутності у банка права змінювати процентну ставку в односторонньому порядку. Оскільки умова договору щодо права банка змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, визнання її судом недійсною не вимагається, тому суд відмовив у задоволенні вимог про визнання пункту 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг в частині можливості підвищення процентної ставки за користування кредитом недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2016 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про недопустимість зміни банком процентної ставки у односторонньому порядку, а також зазначив, що подані відповідачем Умови і правила надання банківських послуг, у яких передбачено право банка змінювати тарифи, не є складовою укладеного сторонами договору, так як не містять підпису ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У грудні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2016 року і ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що підписанням анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між ним і банком договору про надання банківських послуг.

Цими Умовами і правилами передбачено право банка змінювати тарифи, у тому числі процентну ставку за користування кредитом, про що клієнт повідомляється за сім днів і має право відмовитися від такої зміни шляхом направлення відповідного повідомлення. ОСОБА_1 про підвищення базової процентної ставки повідомлений шляхом направлення СМС-повідомлення, а також шляхом надання виписки по рахунку.

Заявник вказує, що ОСОБА_1 не звертався до банка із заявою про незгоду зі зміною процентної ставки за користування кредитом та продовжив користуватися кредитною картою, що розцінюється як його мовчазна згода на таку зміну.

Позиція інших учасників справи

У березні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів. Вказав, що Закон України «Про банки і банківську діяльність» забороняє в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за укладеними із клієнтами договорами. Зазначив, що пунктом 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг передбачено право банка змінювати тарифи, проте не вказано, що дане поняття включає і розміри процентних ставок, тобто ця умова є неконкретизованою. Посилався на те, що не визнав зміну процентної ставки, проте продовжив сплачувати заборгованість за кредитною картою з метою недопущення порушення своїх зобов`язань як позичальника.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 3 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і зупинено виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2016 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку. Ухвалою цього суду від 20 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 вересня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», у якій просив оформити кредитну карту «Універсальна» з кредитною лінією у сумі 2 000 гривень.

Базова процентна ставка за користування кредитом по кредитній карті «Універсальна» у цей період становила 2,5% у місяць, що сторони визнають.

У анкеті-заяві зазначено, що ця анкета разом із Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банка складає між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.

Пунктом 1.1.3.2.3. Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що банк має право здійснювати зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому банк, за винятком випадків зміни наданого кредиту, зобов`язаний не пізніше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати про це клієнта у встановленому пунктом 1.1.3.2.9 порядку, зокрема у виписці по картрахунку або шляхом направлення СМС-повідомлень. Якщо упродовж 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то рахується, що клієнт погодився та приймає нові умови та тарифи.

Також судами встановлено, що 1 вересня 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» підвищило процентну ставку за користування кредитом по кредитній карті «Універсальна» до 2,9%, а з 1 квітня 2015 року - до 3,6% щомісячно. Про відповідну зміну позичальника повідомлено шляхом направлення СМС-повідомлень і відображення нової процентної ставки у виписці по картковому рахунку.

18 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з листом-претензією до АТ КБ «ПриватБанк» про незгоду із підвищенням процентної ставки.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови таких договорів у сфері кредитних правовідносин розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відома, так як друга сторона (споживач послуг банку) лише приєднується до договору, з умовами якого він ознайомлений.

АТ КБ «ПриватБанк», заперечуючи проти позову, послалося на Умови і правила надання банківських послуг як на невід`ємну частину договору про надання банківських послуг, якими передбачено право банка збільшити розмір базової процентної ставки за користування кредитом шляхом повідомлення про це клієнта за 7 днів у виписці по картрахунку чи шляхом направлення СМС-повідомлення. Поданий відповідачем примірник Умов і правил надання банківських послуг ОСОБА_1 не підписаний.

При вирішені питання щодо статусу Умов і правил надання банківських послуг як невід`ємної частини укладеного сторонами договору, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню частина перша статті 634 ЦК України щодо договору приєднання, так як Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися банком за період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Зміст цих Умов повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони правовідносин - банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування за власним рішенням. Вказане надає кредитору можливість подати в суд примірник Умов і правил надання банківських послуг у тій редакції, що найбільш сприятлива для вирішення справи на користь банка.

Таким чином, за відсутності доказів того, що саме подані відповідачем Умови і правила надання банківських послуг розумів ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви, ознайомився та погодився із ними, ці Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма укладеного із відповідачем договору про надання банківських послуг.

Такі висновки узгоджуються із висновками щодо застосування норм матеріального права, які викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Частина четверта статті 1056-1 ЦК України встановлює, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.

Оскільки встановлений Умовами і правилами надання банківських послуг порядок повідомлення клієнта про зміну процентної ставки не може бути застосований до спірних правовідносин з тих підстав, що ці Умови не є складовою укладеного сторонами договору про надання банківських послуг, а іншого порядку вони не погодили, повідомлення позичальника про зміну процентної ставки за користування кредитом повинно відбуватися у порядку, визначеному статтею 1056-1 ЦК України.

Встановивши, що АТ КБ «ПриватБанк» у встановленому статтею 1056-1 ЦК України порядку ОСОБА_1 про зміну процентної ставки за користування кредитом не повідомляв, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про безпідставність підвищення базової процентної ставки за користування кредитом по виданій позивачу кредитній карті «Універсальна» та обґрунтовано зобов`язав банк здійснити перерахунок здійснених ОСОБА_1 платежів за процентною ставкою 2,5% і зарахувати різницю на його картковий рахунок.

Доводи касаційної скарги про те, що підписанням анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між ним і банком договору про надання банківських послуг, касаційний суд відхиляє, оскільки банк не довів, що саме поданий ним примірник Умов і правила надання банківських послуг розумів позивач при підписанні анкети-заяви і погодився з його положеннями.

Твердження заявника про повідомлення ОСОБА_1 щодо наступного підвищення базової процентної ставки шляхом направлення СМС-повідомлення і надання виписки по рахунку не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову, так як стаття 1056-1 ЦК України вимагає саме письмового повідомлення позичальника про підвищення процентної ставки.

За таких обставин також не мають правового значення посилання заявника на те, що позивач не заявив про незгоду зі зміною процентної ставки і продовжив користуватися кредитною картою, оскільки, за відсутності належного повідомлення про зміну процентної ставки, такі дії позивача не можуть бути розцінені як його мовчазна згода на відповідні зміни.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо поновлення виконання рішення суду першої інстанції

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його дії.

За таких обставин касаційний суд відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України поновлює виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2016 року.

Керуючись статтями 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Сокуренко Наталією Вікторівною, залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Поновити виконання Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: С. О. Карпенко В. С. Жданова В. О. Кузнєцов А. С. Олійник С. О. Погрібний