Ухвала

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 761/35141/17

провадження № 61-48399св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра»,

відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у порядку спрощеного провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року у складі головуючого судді Осаулова А. А. та постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року у складі суддів: Приходька К. П., Таргоній Д. О., Ігнатченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» (далі Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії по зміні черговості кредиторських вимог (з 7 черги до 2 черги акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (далі -ПАТ «КБ «Надра»).

Позов мотивовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» та стягнуто на користь позивача компенсацію за роботу у вихідні дні в розмірі 2645 грн 88 коп., суму індексації компенсації за роботу в вихідні дні в розмірі 1 542 грн 54 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 338 672 грн 64 коп., а всього 342 861 грн 06 коп.

У звязку з ліквідацією ПАТ КБ «Надра», 08 липня 2015 року позивач звернулась до Уповноваженої особи із заявою про задоволення вимог кредитора на загальну суму 342 861,06 грн, як кредитора, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (2 черга).

Листом відповідача від 19 листопада 2015 року, позивача повідомлено, що її визнано кредитором ПАТ КБ «Надра».

Разом з тим, належні від ПАТ КБ «Надра» грошові суми були включені до різних черг кредиторських вимог.

Зокрема, кредиторські вимоги по виплаті компенсації за роботу у вихідні в неробочі дні та компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати було включено до 2 черги.

Однак, кредиторські вимоги в частині компенсаційної виплати за порушення права на оплату праці (середній заробіток за час затримки розрахунку) в розмірі 338 672,64 грн були включені лише до 7 черги.

Позивач вважає такі дії відповідача щодо віднесення частини належних кредиторських вимог до 7 черги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вимогам Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист вимог працівників у випадку неплатоспроможності роботодавця» від 23 червня1992 року №173, статті 124 Конституції України та статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо обовязковості судових рішень, тому вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Просила суд, визнати протиправним і неправомірним включення Уповноваженою особою кредиторських вимог ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра» щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 338 672,64 грн до 7-ї черги у реєстрі акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра» та зобовязати Уповноважену особу змінити черговість вказаних кредиторських вимог ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра» та віднести їх до кредиторських вимог 2 черги у реєстрі акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра».

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року, залишеним без зміни постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року, позов задоволено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що зобовязання ПАТ «КБ «Надра» виникли до початку процедури ліквідації у звязку зі звільненням позивача з банку та за наявності чинних судових рішень досі невиконані, тоді як згідно з пунктом 2 частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у другу чергу задовольняються грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, тому грошові вимоги позивача про стягнення середнього заробітку підлягають зарахуванню у другу чергу акцептованих вимог кредиторів банку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Уповноважена особа посилається на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та витребувано справу з Шевченківського районного суду м. Києва № 761/35141/17.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та дійшли помилкового висновку про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку входить у структуру заробітної плати, тому помилково вважали, що кредитні вимоги позивача до банку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають зарахуванню до другої черги акцептованих вимог кредиторів банку.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

30 січня 2019 року надійшов відзив від ОСОБА_1 на касаційну скаргу Уповноваженої особи, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення без змін.

4 липня 2019 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у звязку з наявністю виключної правової проблеми.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» та стягнуто на користь позивача компенсацію за роботу у вихідні дні в розмірі 2 645 грн 88 коп., суму індексації компенсації за роботу у вихідні дні в розмірі 1 542 грн 54 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 338 672 грн 64 коп., а всього 342 861 грн 06 коп. (а.с. 16-27).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 року № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра».

08 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» із заявою про задоволення вимог кредитора на загальну суму 342 861,06 грн, як кредитора, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 33).

Листом

Уповноваженої особи від 19 листопада 2015 року ОСОБА_1 повідомлено, що її визнано кредитором ПАТ «КБ «Надра». Кредиторські вимоги по виплаті компенсації за роботу у вихідні і неробочі дні та компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати було включено до 2 черги, а кредиторські вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 338 672,64 грн були включені до 7 черги (а.с. 34).

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріалами цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги та розглянувши клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у звязку з наявністю виключної правової проблеми, Верховний Суд дійшов висновку про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Установлено, що предмет у цьому спорі є визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії по зміні черговості кредиторських вимог (з 7 черги до 2 черги акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (далі -ПАТ «КБ «Надра»).

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, відповідно до статей 48, 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені повноваження уповноваженої особи Фонду, які вона здійснює з дня свого призначення, до яких, зокрема, відноситься складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції станом на 24 вересня 2015 року), кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

7) вимоги інших вкладників, які не є повязаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є повязаними особами банку;

8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

Таким чином, до другої черги акцептованих вимог кредиторів банку підлягають зарахуванню виключно грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до пункту 6.1 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2 до грошових вимог щодо заробітної плати включається заборгованість за заробітною платою, податками і зборами, єдиним внеском на загальнообовязкове державне соціальне страхування, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати. Так, згідно положень вказаної статті Закону основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 117 КЗпП України врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, відповідно до положень якої у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 569/10725/17) зазначив, що норми статей 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розділу VII «Оплата праці». Однак, право на таку компенсаційну виплату (середнього заробітку за час затримки розрахунку) виникає у особи за умови розірвання трудових відносин та лише за умови несвоєчасного розрахунку, тому така виплата не може входити до структури заробітної плати.

Саме такі правові висновки щодо застосування вищевказаних норм висловлені Великою палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року (справа № 910/4518/16).

Разом з тим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа №127/10129/17) розглядаючи спір про визнання кредитором банку, включення до реєстру вимог кредиторів та стягнення заробітної плати і, вирішуючи питання щодо юрисдикції спору про зобовязання Фонду включити у реєстр кредиторів, Верховний Суд серед іншого зазначив, що спір про зобовязання включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів вимоги звільненого працівника банку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є публічно-правовим і має вирішуватися за правилами ЦПК України.

Крім того, в цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення судами позовних вимог про зобовязання уповноваженої особи Фонду включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» як вимоги, що підлягають задоволенню у другу чергу, вимоги на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/6535/15-ц від 29 січня 2016 року 97 700 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, тобто суми стягнуті на підставі статті 117 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в справі, яка переглядається у касаційному порядку, суди першої та апеляційної дійшли висновку про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку є складовою заробітної плати й відноситься до другої черги акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра».

Проте, відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до сьомої черги належать вимоги інших вкладників, які не є повязаними особами банку. Тобто, до сьомої черги акцептованих вимог кредиторів банку відносяться вимоги інших вкладників, однак спірні правовідносини виникли на підставі укладеного з позивачем трудового договору, а не з грошових правовідносин (договору банківського вкладу) між позивачем та банком.

Крім того зазначений закон включає до восьмої черги акцептованих вимог кредиторів інші вимоги (п./п 8 пункту першого статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Отже, існує правова проблема щодо тлумачення терміну заробітна плата у сенсі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») та визначення черговості задоволення вимог акцептованих кредиторі про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні ( стаття 117 КЗпП України).

Відповідно до частини пятої статті 403 ЦПК України, суд який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формулювання єдиної правозастосовної практики.

Крім того , відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або обєднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, обєднана палата) вважає за необхідне відступити ( на думку колегії суддів у тому числі шляхом уточнення) від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з огляду на викладене дійшла висновку про передачу справи на розгляд Великої Палати.

Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 761/35141/17 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії по зміні черговості кредиторських вимог.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. О. Лесько

С.

Ю. Мартєв

Є.

В. Петров

А. А. Калараш