справа № 357/4989/17 головуючий у суді І інстанції Цукуров В.П.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 шкоду завдану злочином у розмірі 135 000 грн., що еквівалентно 5 000 доларам США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 березня 2010 року відповідач взяв у позивача в борг кошти в розмірі 5 000 доларів США та обіцяв їх повернути протягом 6 місяців, тобто, до 10 вересня 2010 року. У червні 2015 року відносно відповідача було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 03 лютого 2017 року ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину у зв`язку із закінченням строків давності, а цивільний позов залишено без розгляду. Позивачу рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. ОСОБА_2 наголошує на тому, що він просить стягнути шкоду, яка заподіяна йому вчиненням злочину.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2019 рокупозов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 131 014 грн. 50 коп., що еквівалентно 5 000 доларам США станом на 21 травня 2019 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач знав про порушення своїх прав з 10 вересня 2010 року, тобто, з того моменту, коли відповідач зобов`язався повернути кошти та не виконав свого зобов`язання, а до правоохоронних органів позивач звернувся в червні 2015 року. Позивач не навів суду першої інстанції жодного доказу пропуску строку позовної давності з поважних причин і з відповідним клопотання про поновлення строку позовної давності до суду також не звертався. Суд першої інстанції не звернув увагу, що згідно ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2017 року ОСОБА_2 спричинено матеріальну шкоду в розмірі 39 920 грн., а не 131 014 грн. 50 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено,що 10 березня 2010 року ОСОБА_2 , довіряючи ОСОБА_1 , передав останньому 5 000 доларів США для покупки ювелірних виробів, а ОСОБА_1 заволодів вказаними коштами шляхом зловживання довірою позивача без наміру їх повернення. При цьому, він розпорядився коштами на власний розсуд, чим спричинив позивачу матеріальну шкоду на суму 5 000 доларів США.

У червні 2015 року відносно ОСОБА_1 було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України. В ході досудового розслідування та в судовому засіданні відповідач визнав вину по епізоду заволодіння шляхом шахрайства грошовими коштами потерпілого ОСОБА_2 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2017 року обвинуваченого ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, кримінальне провадження №0002249 від 02 червня 2015 року в цій частині було закрито у зв`язку з закінченням строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності. Цивільний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду (а.с.157-158).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом даного позову є відшкодування шкоди. Доказом вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу є ухвала суду від 03 лютого 2017 року про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності. Саме з часу постановлення вказаної ухвали розпочався перебіг позовної давності за цим позовом, а тому доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням, речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наявність шкоди, протиправна поведінка відповідача як заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та його поведінкою і вина відповідача у завданні матеріальної шкоди позивачу доведені ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2017 року.

Закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом невірно визначено розмір матеріальної шкоди, оскільки згідно ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2017 року ОСОБА_2 спричинено матеріальну шкоду в розмірі 39 920 грн.

Однак, згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року, висновки якого враховуються при застосуванні відповідних норм права, зазначено, що стягнення суми боргу проводиться за курсом долара США станом на день ухвалення судового рішення. Отже, позиція відповідача щодо невірного визначення матеріальної шкоди є необґрунтованою та не відповідає вимогам закону, оскільки відповідач незаконно заволодів коштами на суму 5 000 доларів США, що становить 131 014 грн. 50 коп. на день ухвалення судового рішення.

Що стосується доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом та застосування наслідків такого пропуску, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 ЦК України якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Предметом даного позову є відшкодування шкоди, а доказом вини ОСОБА_1 в заподіянні шкоди ОСОБА_2 є ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2017 року про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності. Вказаною ухвалою встановлено вину ОСОБА_1 та право позивача на відшкодування шкоди. Отже, з часу постановлення вказаної ухвали розпочався перебіг строку позовної давності, в межах якого позивач має право на звернення з позовом про відшкодування шкоди.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача шкоди, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 22 серпня 2019 року.

Судді: Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.