Справа № 347/2170/14-ц
Провадження № 22-ц/4808/848/19
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.,

за участю адвоката Краснюка В.В.

апелянта ОСОБА_1

адвоката Бойчука І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 11 квітня 2019 року у складі судді Гордія В.І., ухвалене в м.Косів, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_7 , Рожнівської сільської об"єднаної територіальної громади, відділ опіки та піклування Косівської районної державної адміністрації про визнання недійсними правовстановлюючих документів, правочинів, визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із вищевказаним позовом.

07.12.2015 року позивачі уточнили заявлені вимоги (том-1, а.с.229-236) та обгрунтовували їх тим, що їх мати - ОСОБА_3 після смерті батька - ОСОБА_8 без відома позивачів у 1998 році незаконно оформила на себе все спадкове майно, що залишилось після смерті батька, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,45 га.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не залишивши заповіту, тому мало місце спадкування за законом і спадкоємцями першої черги були: дружина ОСОБА_3 , та діти - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7

09.12.1996 року ОСОБА_3 без відома інших спадкоємців отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 на підставі рішення №67 від 20.11.1996 року. Така обставина мала місце після смерті спадкодавця ОСОБА_8

22.01.1998 року ОСОБА_3 отримала у державного нотаріуса Косівської нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину спірного житлового будинку та свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,45 га.

У свідоцтві про право на спадщину за законом на 1/2 частину спірного житлового будинку зазначено, що це майно належить спадкодавцю ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Кобацькою сільською радою від 09.12.1996 року, тобто після смерті останнього.

Позивачі вказують, що у спадковій справі, заведеній після смерті ОСОБА_8 немає заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину остання отримала, приховавши факт наявності інших спадкоємців першої черги за законом.

Позивачі також зазначили, що вони прийняли спадщину у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР (в ред.1963 року), вступивши в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою №1247 від 14.08.2014 року.

Відповідно до довідки Кобаківської сільської ради №292 та 293 від 04.12.2015 року спірне домоволодіння відносилось до суспільної групи «колгоспний двір» і його членами були: батько- ОСОБА_8 , мати - ОСОБА_9 та один з позивачів - ОСОБА_1 , а тому ОСОБА_1 має право на обов`язкову частку в колгоспному дворі, як його член станом на 15.04.1991 року.

В подальшому, 06.09.2014 року ОСОБА_3 отримала у приватного нотаріуса свідоцтво по втраті свідоцтва про право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

15.10.2014 року відповідач по справі ОСОБА_3 подарувала своїй онуці ОСОБА_4 житловий будинок в цілому та земельну ділянку площею 0,25 га, уклавши договори дарування будинку від 15.10.2014 року №1431 та земельної ділянки від 15.10.2014 року №1432.

16.11.2015 року ОСОБА_4 подарувала своїй малолітній дочці ОСОБА_6 спірний житловий будинок в цілому та земельну ділянку площею 0,25 га (договори дарування від 16.11.2015 року №1578 та 1579).

Позивачі вважають, що внаслідок вищевказаних неправомірних дій ОСОБА_3 порушено їхнє право власності та право на спадщину після смерті батька ОСОБА_8

Про порушення своїх прав позивачі дізнались з оголошення районної газети «Гуцульський край» від 01.08.2014 року про те, що ОСОБА_3 втратила свідоцтво на право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вказані обставини, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили (том-1, а.с.236):

1. поновити строк позовної давності;

2. визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.01.1998 року №119-Д про отримання у спадок ОСОБА_3 1/2 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ;

3. визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.01.1998 року №120-Д про отримання у спадок ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,45 га за адресою АДРЕСА_1 ;

4 . визнати незаконним та скасувати рішення №15617157 державного реєстратора - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області від 06.09.2014 року «Про державну реєстрацію права власності у зв`язку із втратою свідоцтва ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

5. визнати незаконним та скасувати договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 від 15.10.2014 року №1431, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

6. визнати незаконним та скасувати рішення №16508022 державного реєстратора - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області від 15.10.2014 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

7. визнати незаконним та скасувати договір дарування земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 15.10.2014 року №1432;

8. визнати незаконим та скасувати рішення №16508170 державного реєстратора - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області від 15.10.2014 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1; 9 . визнати незаконним та скасувати договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 від 16.11.2015 року №1578, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ;

10. визнати незаконним та скасувати рішення №26178747 державного реєстратора приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області від 16.11.2015 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на житловий будинок в цілому, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1; 11 . визнати незаконним та скасувати договір дарування земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від 16.11.2015 року №1579;

12. визнати незаконним та скасувати рішення №26180153 державного реєстратора - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області від 16.11.2015 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1; 13 . визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину спадкового майна, а саме: будинку за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; ( далі зазначена вимога була уточнена).

14. визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину спадкового майна, а саме: будинку за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

20.12.2017 року позивач ОСОБА_1 збільшив свої позовні вимоги (том-3, а.с.5-8), зазначивши, що станом на 15.04.1991 року спірне господарство відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були: батько - ОСОБА_8 , мати (відповідач) - ОСОБА_3 та він - ОСОБА_1 , який згідно погосподарської книги був зареєстрований в господарстві з 19.12.1985 року. Така обставина підтверджується також довідкою сільської ради (том-1, а.с.239).

У зв`язку з цією обставиною позивач ОСОБА_1 вважає, що йому, як члену колишнього колгоспного двору, належить право власності на 1/3 спірного будинковолодіння.

Після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на 1/3 частку спірного будинковолодіння, яку своєчасно прийняв позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Відтак позивач вважає, що він та його матір ОСОБА_3 успадкували кожен по 1/6 частці після смерті ОСОБА_8 А тому їх частки стали рівними і кожному з них належить по 1/2 частці спірного будинковолодіння.

Посилаючись на наведене, позивач ОСОБА_1 додатково просив:

1. визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться за цією ж адресою, як майно колишнього колгоспного двору;

2. визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться за цією ж адресою, як спадкове майно після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в цілому визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться за цією ж адресою;

3. витребувати від ОСОБА_6 , законними представниками якої являються її батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться за цією ж адресою;

4. визнати недійсним та скасувати рішення Кобаківської сільської ради від 20.11.1996 року №67 про визнання права власності за ОСОБА_8 на 1/2 частину спірного будинковолодіння;

5. визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності, яке видане Кобаківською сільською радою Косівського району на ім`я ОСОБА_8 на 1/2 частину спірного будинковолодіння.

Спір розглядався судами неодноразово.

08.11.2017 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 . Рішення Косівського районного суду від 26.04.2016 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.06.2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (том-2, а.с.165-170).

Після нового розгляду рішенням Косівського районного суду від 11 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Поновлено строк позовної давності на звернення до суду.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 січня 1998 року за реєстровим № 119-Д про отримання у спадок ОСОБА_3 , 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчене державним нотаріусом Косівської державної нотаріальної контори Кабин Зоряною Романівною.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 січня 1998 року за реєстровим № 120-Д про отримання у спадок ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,45 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним та скасовано рішення № державного реєстратора приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк Марини Миколаївни від 06 вересня 2014 року «Про державну реєстрацію права власності в зв`язку із втратою свідоцтва ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки с. Кобаки Косівського району Івано-Франківської області , на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ».

Визнано недійсним та скасовано договір дарування житлового будинку від 15 жовтня 2014 року за реєстром № 1431, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк Мариною Миколаївною «Про перехід права власності від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житлового будинку в цілому за адресою: АДРЕСА_1 ».

Визнано недійсним та скасовано рішення №16508022 державного реєстратора приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк Марини Миколаївни від 15 жовтня 2014 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_1 , на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ».

Визнано незаконним (недійсним) та скасовано договір дарування земельної ділянки від 15 жовтня 2014 року за реєстром № 1432, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк Мариною Миколаївною «Про перехід права власності від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ».

Визнано незаконним (недійсним) та скасовано договір дарування житлового будинку від 16 листопада 2015 року за реєстровим № 1578, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк Мариною Миколаївною «Про перехід права власності від ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в особі її законного представника-батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на житловий будинок в цілому за адресою: АДРЕСА_1 ».

Визнано незаконним (недійсним) та скасовано рішення № 26178747 державного реєстратора приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк Марини Миколаївни від 16 листопада 2015 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в особі її законного представника - батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на житловий будинок в цілому за адресою: АДРЕСА_1 ».

Визнано незаконним (недійсним) та скасовано договір дарування земельної ділянки від 16 листопада 2015 року за реєстром № 1579, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк Мариною Миколаївною «Про перехід права власності від ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в особі її законного представника - батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер :01:006:0249 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ».

Визнано незаконним (недійсним) та скасовано рішення № 26180153 державного реєстратора приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк Марини Миколаївни від 16 листопада 2015 року «Про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в особі її законного представника - батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ».

Визнано недійсними та скасовано свідоцтво про право власності, видане Кобаківською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області ОСОБА_8 на 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним та скасовано рішення Кобаківської сільської ради від 20 листопада 1996 року № 67, про визнання права власності за ОСОБА_8 на 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дав їм правильну юридичну оцінку, проте безпідставно відмовив у задоволенні позову про визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору.

ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до ст.120 ЦК УРСР (в ред.1963 року) розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір було припнено 15 квітня 1991 року з набранням чинності Законом України «Про власність».

У відповідності до постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1992 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» (далі - Постанова ВСУ №20), спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до п.6 Постанови ВСУ №20 положення ст.ст.17,18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Такод апелянт зіслався на п. 15 Постанови ВСУ №20, де зазначено, що на пред`явлення позову про витребування належного громадянинові майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст. 50 Закону "Про власність" і ст. 71 ЦК трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом.

У тих випадках, коли правовстановлюючі документи на майно, придбане кількома особами з метою створення спільної власності, оформлені на одного з них і всі вони користувалися цим майном, строк позовної давності для вимог про право на майно учасника спільної власності, не зазначеного у правовстановлюючому документі, обчислюється відповідно до ст. 76 ЦК з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися, що його право на це майно оспорюється, а не з часу оформлення угоди на придбання майна.

ОСОБА_1 посилається на те, що майно двору повністю збереглося, до цього часу не зменшувалося і не збільшувалося.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позовної вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/6 частки в житловому будинку після смерті батька ОСОБА_8

ОСОБА_1 вважає, що він надав суду першої інстанції належні та допустимі докази для задоволення його позову та визнання за ним права власності на 1/3 частку, як майно колишнього колгоспного двору, так і на 1/6 частку в порядку спадкування за законом як спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_8 , а в цілому на 1/2 частку.

А наявність у матеріалах справи свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 21.05.1991 року, яке видане на ім`я ОСОБА_8 не є підставою для відмови в задоволенні цих вимог.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, а рішення суду в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.

Відзиви на апеляційну скаргу іншими учасниками справи в порядку ст.360 ЦПК України не подавались.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник адвокат Краснюк В.В. апеляційну скаргу підтримали, просили її задоволити.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 адвокат Бойчук І.Д. вимоги апеляційної скарги не визнав. просив відмовити в її задоволенні.

Інші, належним чином повідомлені учасники процесу в судове засідання не з`явилися.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є синами відповідачки ОСОБА_3 , а ОСОБА_7 - дочкою.

Спір між сторонами виник з приводу спадщини, яка відкрилась після смерті батька позивачів (чоловіка відповідачки) - ОСОБА_8 .

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було укладено 18.06.1996 року (том-1, а.с.39), а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, (том-1, а.с.38).

Після його смерті відкрилася спадшина на спадкове майно, а саме на: частину будинковолодіння з погосподарськими спорудами в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,455 га на території с.Кобаки (з них 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,20 га - для ведення особистого селянського господарства), що знаходиться за тією ж адресою.

В ході розгляду спору судом встановлені такі обставини.

21 травня 1991 року Виконавчий комітет Косівської районної ради видав Свідоцтво про право приватної власності на будинковолодіння, згідно якого в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, службових будівель і споруд і знаходиться в АДРЕСА_1 , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_8 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Косівської районної ради №77 від 08.05.1991 року (том-2, а.с.87-88).

Згідно Державного акта на право власності на землю, виданого Кобаківською сільською радою 20.11.1994 року на підставі рішення Кобаківської сільської ради від 27.12.1993 року, ОСОБА_8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,455 га на території с.Кобаки (з них 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,20 га - для ведення особистого селянського господарства), (том-1, а.с.43).

09.12.1996 року Кобаківською сільською радою видано Свідоцтво про право власності на житловий будинок, згідно якого житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_8 у рівних частках. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Кобаківської сільської ради №67 від 20.11.1996 року (том-2, а.с.89).

22.01.1998 року Косівською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно - земельну ділянку площею 0,45 га (з них 0,25 га - для обслуговування житлового будинку та 0,20 га для ведення особистого підсобного господарства), яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, виданого Кобаківською сільською радою 20.11.1994 року (том-1, а.с.7).

22.01.1998 року Косівською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 також видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно - 1/2 частини житлового дерев`яного будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Кобаківською сільською радою 09.12.1996 року (том-1, а.с.8).

06.09.2014 року ОСОБА_3 отримала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 (том-1, а.с.30). Рішення про державну реєстрацію прав №15617157 від 06.09.2014 року (том-1, а.с.31).

Згідно Договору дарування житлового будинку від 15.10.2014 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Тонюк М.М. та зареєстрований за №1431.

Згідно Договору дарування земельної ділянки від 15.10.2014 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться в АДРЕСА_1 . Цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилового будинку, господарських будівель і споруд. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Тонюк М.М. та зареєстрований за №1432.

16.11.2015 року ОСОБА_4 відчужила житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, подарувавши його ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), від імені якої діяв законний представник - батько ОСОБА_5 . Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Тонюк М.М. та зареєстрований за №1578.

16.11.2015 року ОСОБА_4 відчужила земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться в АДРЕСА_1 . Цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилового будинку, господарських будівель і споруд, подарувавши його ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), від імені якої діяв законний представник - батько ОСОБА_5 . Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Тонюк М.М. та зареєстрований за №1579.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції поновив позивачам строк позовної давності, оскільки після смерті ОСОБА_8 позивачі продовжували проживати у спадковому будинку і їм не було відомо, що відповідачка ОСОБА_3 виготовляє правовстановлюючі документи на майно, оскільки остання нікого не уповноважувала про проведення таких дій.

Тобто позивачі не знали, що ОСОБА_3 виготовляла якісь документи, як і не могли знати, що в результаті цього, право когось із них буде порушене. А про втрату свідоцтва про право власності позивачам стало відомо із оголошення, розміщеного в Косівській районній газеті «Гуцульський край» від 01.08.2014 року.

Вирішуючи справу в частині визнання недійсним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними та скасування правовстановлюючих документів, правочинів та рішень державного реєстратора, суд керувався положеннями статей 524, 529 ЦК Української PCP, чинного на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця, якими врегульовано порядок прийняття спадщини та розміру часток спадкоємців першої черги за законом; статтями 120, 121, 123 ЦК Української PCP щодо правового режиму майна колгоспного двору, а також положеннями Закону України «Про власність», який набрав чинності 15 квітня 1991 року.

Із врахуванням встановлених обставин справи, а також норм законодавства, чинного на час відкриття спадщини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 - відносилося до колгоспного двору, а відтак на момент припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року), кожен із членів колгоспного двору, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 - мали право на частку в даному майні в рівних долях, а саме, по 1/3 частині спірного будинковолодіння (що встановлено і судом касаційної інстанції).

Як наслідок, після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщина відкрилася саме на його 1/3 частину в даному майні, спадкоємцями якого є:

ОСОБА_3 - дружина; ОСОБА_1 - син; ОСОБА_2 - син; ОСОБА_7 - донька, оскільки вони вступили у фактичне володіння спадковим майном. Тобто 1/3 частина спадкового майна підлягала поділу на чотирьох осіб, в результаті якого, кожному із спадкоємців мало би перейти у спадок по 1/12 частині спадкового майна після смерті ОСОБА_8 .

Однак, всупереч чинним на час відкриття спадщини нормам закону, відповідачка ОСОБА_3 22.01.1998 року неправомірно отримала свідоцтво на право на спадщину серії НОМЕР_2 за реєстровим № 120-Д (а.с.7 Т.1) та серії ААІ № 738799 за реєстровим № 119-Д (а.с.8 Т.1).

Крім того, правовстановлюючим документом на 1/2 частку будинковолодіння за ОСОБА_8 - було свідоцтво про право власності, видане Кобаківською сільською Радою 09.12.1996 року згідно рішення Кобаківської сільської Ради за № 67 від 20.11.1996 року - тобто після смерті ОСОБА_8 , що стверджується довідою-характеристикою виданою Коломийським МБТІ від березня 1997 року за № 2365 (а.с.40 Т.1), а тому свідоцтво та рішення сільської ради підлягають скасуванню (такого ж висновку дійшов і касаційний суд).

В подальшому, ОСОБА_3 , отримавши всупереч вимог закону документи на спірне майно в цілому, подарувала його своїй онуці ОСОБА_4 саме в цілому, а не в частині, зокрема, належну їй частку у майні (1/3 та 1/12). ОСОБА_10 передарувала дане майно своїй малолітній доньці ОСОБА_6 , а тому, суд дійшов до переконання про скасування даних договорів дарування та скасування рішення державного реєстратора про їх реєстрацію.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог апелянт ОСОБА_1 не оскаржував.

Також на рішення суду не подавались апеляційні іншими учасниками спору тому, у відповідності до ст. 367 ЦПК України в цій частині рішення апеляційним судом не перевіряється.

Відмовляючи позивачу (апелянту ОСОБА_1 ) у задоволенні його позовної вимоги щодо визнання за ним 1/2 частки житлового будинку та земельної ділянки, а також щодо витребування від ОСОБА_6 , законними представниками якої являються її батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться за цією ж адресою, суд виходив з того, що в матеріалах справи містяться копії документів, а саме:

1) копія свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 21.05.1991 року видане на ім"я ОСОБА_8 , згідно якого виконком Косівської районної ради підтвердив, що будинковолодіння в цілому, яке складається з житлового будинку і службових будівель і споруд в АДРЕСА_1 дійсно належить до колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_8 (а.с.87-88 Т.2), і яке видане на підставі рішення Косівської районної ради від 08.05.1991 року № 77 та рішення виконкому Кобаківської сільської ради від 24.04.1991 року № 25 (а.с.91 Т.2);

2) копія Державного акту на право приватної власності на землю площею 0,455 га (в тому числі 0,25 для обслуговування житлового будинку та 0,205 га для ведення особистого підсобного господарства, виданого Кобаківською сільською радою в листопаді 1994 року на ім"я ОСОБА_8 (а.с.43 Т.1).

На думку суду першої інстанції, наявність вищенаведених документів дає сторонам можливість вирішити дане питання та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, оскільки задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування усіх документів на спірне майно, суд привів сторони до їх початкового правового статусу та відновив право як спадкоємця не лише позивача, але і інших спадкоємців, які в подальшому, вправі оформити права на майно.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення Косівського районного суду від 11 квітня 2019 року в оскаржуваній частині, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для його часткового скасування.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема є: визнання права; визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, правочинів та правовстановлюючих документів, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини у справі щодо спадкового майна та майна колгоспного двору, яке існувало на момент відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця ОСОБА_8 , не захистив порушене право сторони в спосіб, який вона просила.

Зокрема, суд не вирішив питання про захист порушеного та оспорюваного права на спадкове майно і майно колгоспного двору шляхом визнання права, внаслідок чого, спір фактично, залишився не вирішеним.

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Переглядаючи в касаційному порядку рішення Косівського районного суду від 26.04.2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.06.2016 року, ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 08.11.2017 року також вказав, що апеляційний суд відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання за позивачами права власності, фактично позбавив їх можливості пред`явити позов про витребування майна (частки) від відповідачів (том-2, а.с.165-170).

Крім того, у згаданій ухвалі касаційний суд вказав, що суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясували обставини справи, не надали оцінки наявній в матеріалах справи довідці Кобаківської сільської ради від 04.12.2015 року №292, належним чином не з`ясував питання щодо правового статусу будинку на час відкриття спадщини і не визначилися на яких підставах виникло право спадкування на спірний будинок.

Беручи до уваги вказівки суду касаційної інстанції, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 , після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: на частку житлового будинку по АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,45 га., яка складається з 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та 0,20 га для ведення особистого селянського господарства.

У Постанові Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, також зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР, 1963 року.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст.525 ЦК УРСР).

Згідно ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Стеттею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з

застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом (ст.562 ЦК України).

За даними довідки Кобаківської сільської ради від 14.08.2014 №1247 після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в житловому будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 залишилися спадкоємці першої черги, а саме: ОСОБА_3 - дружина; ОСОБА_1 - син, ОСОБА_2 - син, ОСОБА_7 - дочка (том-1, а.с.10).

Згідно довідки Кобаківської сільської ради від 04.12.2015 року №293 станом на 02.11.1996 року в господарстві за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3

В фактичне володіння майном в господарстві за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 , так як господарство відновилося до суспільної групи «колгоспний двір», вступили: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , син; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , син; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , донька, (том-1, а.с.240).

На зазначені обставини звернув увагу суд касаційної інстанції та не їх спростовано сторонами.

У розпорядження суду сторонами не надано доказів про складення покійним ОСОБА_8 заповіту на належне йому майно, а відтак має місце спадкування за законом.

На підставі вищевказаних довідок судом першої інстанції встановлено (на що також вказав і ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 08.11.2017 року, том-2, а.с.165-170), що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8 відповідно до діючого на той час законодавства, були: ОСОБА_3 - дружина померлого, а також його діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , які вступили у фактичне володіння майном у спірному господарстві.

Результат системного аналізу положень розділу VII «Спадкове право» ЦК Української РСР 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК (Лист ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013).

Матеріалами справи встановлено, що 21 травня 1991 року Виконавчий комітет Косівської районної ради видав Свідоцтво про право приватної власності на будинковолодіння, згідно якого в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, службових будівель і споруд і знаходиться в АДРЕСА_1 , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_8 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Косівської районної ради №77 від 08.05.1991 року (том-2, а.с.87-88).

Відповідно до ст. ст. 120, 121, 123 ЦК Української РСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відтак, всі члени колгоспного двору мали рівні частки на праві сумісної власності.

15 квітня 1991 року набрав чинності Закон України «Про власність», яким передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які викладені в п. 6 постанови від 22 грудня 2005 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами та доповненнями), положення ст. ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону.

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно довідки Кобаківської сільської ради від 04.12.2015 року №292 господарство за адресою: АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року відносилось до суспільної групи «колгоспний двір».

Станом на 15.04.1991 року в господарстві за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який згідно погосподарської книги був прописаний по даній адресі з 19.12.1985 року, (том-1, а.с.239).

Таким чином, станом на 15.04.1991 року право на частку у будинковолодінні по АДРЕСА_1 мали троє членів колгоспного двору - ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 - порівну, а саме по 1/3 частці кожен.

Відповідно, після смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина лише на 1/3 частку даного будинковолодіння, яка підлягає поділу в рівних частках між чотирма спадкоємцями першої черги ( ОСОБА_3 - дружина та діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 (по 1/4 від 1/3 спадкової частки будинковолодіння), оскільки вони вступили у фактичне володіння майном у спірному господарстві, прийнявши в такий спосіб спадщину.

Тобто, в цілому кожен із спадкоємців успадкував після смерті ОСОБА_8 по 1/12 частки спадкового будинковолодіння (1/3 частка : 4 спадкоємці).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), (п.3.1 Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013).

Враховуючи наявний спір між спадкоємцями щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_8 , він підлягає вирішенню по суті шляхом визнання права власності за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 по 1/12 частки спірного будинковолодіння в порядку спадкування.

З огляду на те, що заяву ОСОБА_2 про залишення його вимог без розгляду, було подано після початку судового розгляду справи, судом обгрунтовано вирішено його вимоги по суті і скарга в цій частині не подалавася.

Крім того, як було встановлено вище, станом на 15.04.1991 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мали право на частку у майні колишнього колгоспного двору (будинковолодінні по АДРЕСА_1 по 1 /3 частки кожен.

Тому за ОСОБА_3 слід визнати право власності на 1/3 частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 - як майно колишнього колгоспного двору.

А в цілому, з урахуванням 1/12 частки будинковолодіння, яка належить ОСОБА_3 в порядку спадкування, за ОСОБА_3 слід визнати право власності на 5/12 часток (тобто 1/3+1/12) у будинковолодінні по АДРЕСА_1 .

Так само за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/3 частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 - як майно колишнього колгоспного двору.

А в цілому, з урахуванням 1/12 частки будинковолодіння, яка належить ОСОБА_1 в порядку спадкування, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 5/12 часток (тобто 1/3+1/12) у будинковолодінні по АДРЕСА_1 .

Згідно Державного акта на право власності на землю, виданого Кобаківською сільською радою 20.11.1994 року на підставі рішення Кобаківської сільської ради від 27.12.1993 року, ОСОБА_8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,455 га на території с.Кобаки (з них 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,20 га - для ведення особистого селянського господарства), (том-1, а.с.43).

Отже, на час відкриття спадщини у спадкову масу входила також земельна ділянка площею 0,455 га на території с. Кобаки , яка складається з двох ділянок: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,20 га - для ведення особистого селянського господарства, що належали ОСОБА_8 на праві приватної власності.

Враховуючи те, що спір між сторонами виник з приводу земельної ділянки площею 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, тому суд вирішує спір в межах заявлених вимог в цій частині, щодо визнання права власності саме на це спадкове майно, яке успадкували чотири спадкоємці ( ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 ) в рівних частках по 1/4 кожен.

З огляду на вказане, за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 слід визнати право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кожним спадкоємцем по 1/4 (одній четвертій) частини земельної ділянки площею 0,25 га - для обслуговування житлового будинку кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться в АДРЕСА_1 .

В частині вимоги апелянта щодо витребування майна з чужого незаконного володіння слід зазначити, що висновок суду першої інстанції щодо відмови в її задоволенні правильний. Зокрема, за змістом ст.388 ЦКУ, вона передбачає витребування майна власником у випадку його вибуття поза його волею, тоді як в даному випадку, позивач ставить питання про визнання права на частки у праві власності на певні об`єкти в порядку спадкування та за правом власності в колгоспному дворі, що виключає поновлення порушеного права в спосіб визначений ст.388 ЦК. Тому в цій частині рішення підлягає залишенню без змін.

При вирішенні питання щодо строку позовної давності, апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позивачі дізналися про порушене право з наведеної вище публікації в місцевій газеті. Інших доказів,які б спростовували цю обставину сторонами не представлено і в цій частині рішення не оскаржується. Тому з огляду на час звернення позивачів до суду, слід вважати, що його не пропущено. Зазначення судом в резолютивній частині про його поновлення, з огляду на правильно встановлені обставини в мотивувальній частині, не є підставою для скасування рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 374,376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Косівського районного суду від 11 квітня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на: 1/3 частку будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 як майно колишнього колгоспного двору ; права власності на 1/6 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться за цією ж адресою, як спадкове майно після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в цілому визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться за цією ж адресою; про витребування від ОСОБА_6 , законними представниками якої являються її батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться за цією ж адресою - задоволити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/4 частину спадкового майна, а саме: будинку за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

1/4 (одну четверту) частину земельної ділянки площею 0,25 га - для обслуговування житлового будинку кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

1/12 (одну дванадцяту) частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 колишня адреса житлового будинку: АДРЕСА_1 ).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 (одну третю) частку будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (колишня адреса житлового будинку: АДРЕСА_1 ) як майно колишнього колгоспного двору, а в цілому визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/12 (п`ять дванадцятих) часток будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

1/4 (одну четверту) частку земельної ділянки площею 0,25 га - для обслуговування житлового будинку кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

1/12 (одну дванадцяту) частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (колишня адреса житлового будинку: АДРЕСА_1 ).

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за кожною право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 :

по 1/4 (одній четвертій) частини земельної ділянки площею 0,25 га - для обслуговування житлового будинку кадастровий номер :01:006:0249 , що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

по 1/12 (одній дванадцятій) частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (колишня адреса житлового будинку: АДРЕСА_1 ).

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 (одну третю) частку будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (колишня адреса житлового будинку: АДРЕСА_1 ) як майно колишнього колгоспного двору, а в цілому визнати за ОСОБА_3 право власності на 5/12 (п`ять дванадцятих) часток будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Матківський Р.Й.