ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/1280/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бурлаченко Сергій Юрійович, на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2019 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 жовтня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі у період з 19.04.2008 року по 25.01.2017 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу.

Сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07.04.2016 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі Ѕ частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

До свого обов`язку щодо утримання дітей відповідач поставився безвідповідально, за два роки сплатив лише кілька платежів невеликого розміру, та згідно листа Інгулецького ВДВС Криворізького МУ Дніпропетровської області від 29.03.2018 року сума заборгованості за виконавчим листом становить 55116,08 гривень.

Посилаючись на те, що згідно діючого законодавства України за несвоєчасну виплату аліментів відповідач має сплатити пеню, позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на свою користь 278288,01 гривень.

У липеня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів та зміну розміру аліментів.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 не має постійного місця роботи, офіційно не працює з 05.06.2015 року. На час ухвалення рішення про стягнення аліментів перебував за кордоном та не міг зазначити в суді про відсутність місця роботи, а тому був змушений сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів доходу. При цьому, оскільки у нього відсутнє постійне місце роботи, виконавча служба для вирахування суми аліментів, яка підлягає сплаті, вираховувала 1/2 частину від суми середньої заробітної плати в місцевості, що не відповідає дійсному рівню його доходів. Довгий час, працюючи за кордоном, ОСОБА_2 передавав кошти в рахунок погашення аліментів готівкою, що заперечується позивачкою. Крім того, у серпні-жовтні 2016 року та в лютому 2017 року відповідач перерахував аліменти шляхом грошового переказу, що також в подальшому заперечувалося ОСОБА_1 , а тому не було враховано виконавчою службою при розрахунку заборгованості аліментів.

Оскільки ОСОБА_1 , як одержувач аліментів, не визнає отримання грошових переказів на загальну суму 8625,98 грн., ОСОБА_2 , уточнивши позовні вимоги, просив суд зменшити суму заборгованості на зазначену суму, тобто з 24505,21 грн. до 15879,23 грн., станом на 06.12.2018 року.

Крім того, ОСОБА_2 , посилаючись на те, що він офіційно не працює, його умови життя значно погіршились через виїзд зі спільної квартири, визначений судом розмір аліментів є занадто обтяжливим для нього, а його матеріальний стан значно погіршився внаслідок невизнання одержувачем аліментів грошових переказів, просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання дітей, з Ѕ частки на 1/3 частки з усіх видів його заробітної плати.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 16 лютого 2016 року по 23 липня 2018 року включно у розмірі 46490 гривень 10 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів та зміну розміру аліментів задоволено повністю.

Визначено розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , станом на 06.12.2018 року, в сумі 15879,23 грн., шляхом зменшення суми заборгованості на суму 8625 гривень 98 коп.

Зменшено розмір аліментів, які згідно Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2017 року стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/2 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/3 частку з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, кожної окремо, до досягнення повноліття старшою дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 1409,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інетерсах якої діє адвокат Бурлдаченко С.Ю., просить скасувати рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів та зміну розміру аліментів, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі в частині зустрічних позовних вимог щодо визначення розміру заборгованості за аліментами, оскільки у неї відсутня компетенція для визначення або встановлення розміру заборгованості за аліментами.

При цьому, позивачка вважає необґрунтованими та недоведеними зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 в частині зменшення розміру аліментів, оскільки ним не надано суду належних доказів зміни його матеріального або ж сімейного стану з 2016 року по теперішній час, а рішення суду в цій частині ухвалено без з`ясування всіх фактичних обставин справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 19 квітня 2008 року по 25 січня 2017 року (т. 1 а.с.10-11).

Сторони мають двох малолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1 а.с.8,9). Діти проживають з ОСОБА_1 та перебувають на її утриманні.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На виконання вищевказаного рішення видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні в Інгулецькому відділі державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області (т. 1 а.с.12-13).

Відповідач ОСОБА_2 офіційно не працює (т. 1 а.с.74), протягом 2016-2017 років працював за кордоном.

Станом на 29.03.2018 року, ОСОБА_2 мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 55116,08 грн. (т. 1 а.с.14).

Станом на 13.06.2019 року заборгованість по аліментам ОСОБА_2 погашена в повному обсязі - переплата складає 421,39 грн. (т. 1 а.с.189).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 , суд першої інстанції, встановивши, що у відповідача ОСОБА_2 існує заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина, прийшов до висновку про необхідність стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

При цьому, суд взяв до уваги той факт, що сума неустойки не може перевищувати суму заборгованості по аліментам та, враховуючи обмеження щодо розміру пені, які містяться в ч.1 ст. 196 СК України, стягнув з відповідача пеню в розмірі 46 490,10 грн.

Рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в апеляційній інстанції не оскаржується, у зв`язку з чим колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визначення розміру заборгованості за аліментами, суд першої інстанції встановив, що державний виконавець не врахував аліменти, перераховані ОСОБА_2 шляхом грошового переказу у серпні-жовтні 2016 року та в лютому 2017 року в розмірі 8625,98 грн., у зв`язку з чим дійшов висновку, що заборгованість ОСОБА_2 , станом на 06.12.2018 року, має бути визначена в сумі 15879,23 грн., шляхом зменшення визначеної державним виконавцем суми заборгованості в розмірі 24505,21 грн. на 8625,98 грн.

Погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов таких висновків з порушення норм процесуального права, що, відповідно до ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України на суд, як державний орган, покладено обов`язок, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснити у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Згідно положень статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема за заявою сторін виконавчого провадження.

У ч. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Спори щодо сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК УКраїни, або у позовному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Отже, спір щодо визначення розміру аліментів підлягає вирішенню судом в позовному провадженні з обов`язковим залученням до розгляду справи стягувача за виконавчим листом та державного виконавця, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції не роз`яснив належним чином позивачеві за зустрічним позовом ОСОБА_2 його прав, зокрема, щодо залучення співвідповідача державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, яким було нараховано заборгованість за аліментами, не звернув належної уваги на предмет і підстави поданого позову, неповно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не визначився належним чином із колом відповідачів, які повинні відповідати за заявленими позовними вимогами.

Вказані порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи.

На стадії апеляційного розгляду справи заміна неналежного відповідача або ж залучення співвідповідача ЦПК України не передбачена.

Позивач не позбавлений права звернутись до суду з новою позовною заявою для захисту своїх прав до належного складу осіб, які мають відповідати за позовом.

За таких обставин, рішення суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів підлягає скасуванню з постановленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні цих позовних вимог, що не позбавляє останнього можливості вирішити спір в судовому порядку, шляхом пред`явлення аналогічних позовних вимог до належних відповідачів.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції керувався ст. 192 СК України та виходив з того, що останній офіційно не працює, на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів перебував за кордоном і не міг зазначити про це в суді при вирішення питання про визначення розміру аліментіва, а тому наявні підстави для зменшення розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/2 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/3 частку з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, кожної окремо, до досягнення повноліття старшою дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що буде справедливим та задовольнить потреби неповнолітніх дітей.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченогочастиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3 відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, розмір аліментів може бути зменшено за заявою батьків, уповноваженого цієї громади чи особи і за згодою органу опіки та піклування.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05лютого 2014 року №6-143цс13.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

При цьому, згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

ОСОБА_2 , звертаючись до суду із зустрічним позовом просив зменшити розмір стягуваних з нього за судовим рішенням аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/2 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/3 частку з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, кожної окремо, обґрунтував свої вимоги зокрема тим, що на час присудження аліментів він перебував за кордоном та не міг висловити свою позицію з цього приводу, його житлові умови значно погіршилися у зв`язку з виїздом з їх спільної з ОСОБА_4 квартири, та розмір стягнутих аліментів не відповідає сталій судовій практиці та є занадто обтяжливим, а сам факт невизнання ОСОБА_4 сплати ним аліментів шляхом грошових переказів теж значно погіршив його майновий стан (т. 1 а.с. 142-143).

Інших доказів зміни свого матеріального або сімейного стану платник аліментів ОСОБА_2 суду не надав.

Зважаючи на відсутність у суду права самостійно збирати докази у справі, колегія суддів вирішує спір на підставі наявних у справі доказів, які жодним чином не підтверджують наявність обставин, які свідчать про зміну матеріального або сімейного стану платника аліментів ОСОБА_2 після ухвалення рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Натомість, всі доводи ОСОБА_2 фактично зводяться до незгоди із визначеним рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року розміром аліментів, що не може бути підставою для їх зміни шляхом подання позову у порядку ст. 192 СК України, оскільки такі обставини можуть бути враховані судом виключно при перегляді в апеляційному порядку рішення суду про визначення розміру аліментів, що перебуває поза межами компетенції суду апеляційної інстанції при розгляді даної цивільної справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів та зміну розміру аліментів, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі п 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 114,40 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (1 409,60 грн. (судовий збір сплачений при поданні зустрічного позову) х 150%).

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бурлаченко Сергій Юрійович задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2019 рокув частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів та зміну розміру аліментів- скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів та зміну розміру аліментів - відмовити

Стягнути з ОСОБА_2 користь держави судові витрати у справі у розмірі 2 144 (дві тисячі сто сорок чотири) гривні 40 (сорок) копійок.

В іншій, не оскаржуваній частині, рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: