Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 750/5281/15-ц

провадження № 61-16023св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка Владислава Сергійовича на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 липня 2015 року у складі судді Логвіної Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року у складі колегії суддів: Євстафіїва О. К., Бечка Є. М., Лакізи Г. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 15 січня 2015 року між сторонами укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), відповідно до умов якого ОСОБА_1 вніс, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняло грошові кошти у розмірі 18 000 грн на вкладний рахунок на строк з 15 січня 2015 року до 15 лютого 2015 року під 25 % річних.

Крім того, між сторонами 27 січня 2015 року укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), відповідно до умов якого ОСОБА_1 вніс, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняло грошові кошти у розмірі 150 000 грн на вкладний рахунок на строк з 27 січня 2015 року до 27 лютого 2015 року під 25 % річних.

Вказував, що він належним чином виконав умови вказаних правочинів, проте після закінчення їх дії банк відмовляється повертати суму вкладу та сплачувати нараховані відсотки. Оскільки банк не виконав належним чином свої зобов`язання, то зобов`язаний також сплатити інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до норми статті 625 ЦК України.

Також зазначив, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди.

На підставі викладеного ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму вкладів за двома договорами банківського вкладу у розмірі 168 000 грн, проценти за цими договорами - 1 738,36 грн і 13 253,42 грн, інфляційні втрати - 48 872,66 грн, 3 % річних - 1 799,01 грн та моральну шкоду - 8 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами-заявами банківських вкладів від 15 січня 2015 року та від 27 січня 2015 року в розмірі 168 000 грн, 1 738,36 грн процентів за договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» від 15 січня 2015 року, 13 253,42 грн процентів за договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» від 27 січня 2015 року, 48 872,66 грн інфляційних втрат та три проценти річних у розмірі 1 799,01 грн, а всього - 233 663,45 грн.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач безпідставно відмовив позивачу в поверненні вкладів по закінченню строків їх розміщення, у зв`язку з чим він має сплатити позивачеві заборгованість по вкладах, проценти за ними, відшкодування збитків внаслідок інфляції та 3 % річних. Вимоги про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди не можуть бути задоволені, оскільки не передбачені укладеними сторонами договорами і не ґрунтуються на законі.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що після закінчення строку дії договорів відповідач, ігноруючи звернення позивача, не повернув йому вклади, що не заперечується жодним з учасників судового розгляду. Вказану обставину підтверджено копією листування сторін, копією довідки відповідача від 07 травня 2015 року, згідно з якою вкладені ОСОБА_1 кошти у розмірі 168 000 грн обліковуються на поточному рахунку, у зв`язку з чим нарахування процентів за зберігання їх не передбачено, а також виписками по особовому рахунку позивача.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди до апеляційного суду не оскаржувалось, тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, уповноважена особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюк В. С., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно стягнули з відповідача після закінчення дії договорів відсотки за користування коштами у розмірі 25 %, оскільки згідно з наказом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 29 серпня 2013 року проценти по залишкам грошових коштів на рахунках на вимогу нараховуються з 02 вересня 2013 року із розрахунку 0,0001 %.

Разом з тим, 27 лютого 2015 року кошти у розмірі 150 000 грн з рахунку, відкритого на підставі договору-заяви від 27 січня 2015 року, були перераховані позивачем на депозитний рахунок, відкритий на підставі договору-заяви від 15 січня 2015 року.

Відсотки, нараховані на підставі договору-заяви від 27 січня 2015 року, були отримані позивачем 27 лютого 2015 року через касу банку у зв`язку із закінченням строку дії депозитного договору. Дію договору від 27 січня 2015 року було закінчено 28 лютого 2015 року.

Суди дійшли помилкового висновку щодо наявності боргу відповідача перед позивачем за договором-заявою від 27 січня 2015 року, оскільки договір було закрито, а вклад та відсотки сплачені позивачу.

Крім того, за договором-заявою від 15 січня 2015 року позивачем розміщено кошти у розмірі 18 000 грн та 27 лютого 2015 року зазначена сума була збільшена на 150 000 грн, отже становить 168 000 грн.

Позивачу за договором-заявою від 26 січня 2015 року нараховані відсотки у розмірі 1 571,07 грн, які він отримав 16 березня 2015 року. У подальшому вклад у розмірі 168 000 грн було перераховано на рахунок на вимогу у зв`язку із закінченням строку дії договору.

Отже, умови договору від 15 січня 2015 року відповідачем були виконані, а нараховані відсотки отримані позивачем.

Також суди залишили поза увагою, що визначені вказаними вище договорами проценти у розмірі 25 % нараховують лише у межах строку дії цих договорів.

Оскільки банк належним чином виконав свої зобов`язання, то відсутні підстави для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Доводи інших учасників справи

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що після закінчення строку вищевказаних договорів він не зміг зняти кошти, що підтверджується заявою позивача від 13 березня 2015 року, яка отримана відповідачем 16 березня 2015 року.

Посилання відповідача на те, що позивач надав згоду на перерахунок коштів саме на поточний рахунок є видуманим, що свідчить про відсутність даної заяви як у відповідача, так і в справі. ОСОБА_1 16 березня 2015 року подав заяву до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення суми вкладу, але вклад повернуто так і не було, при цьому відповідач самовільно перерахував суму вкладу на поточний рахунок без дозволу позивача.

Відповідач порушив виконання грошового зобов`язання, тому зобов`язаний повернути суму вкладу, нараховані відсотки, а також сплатити та визначені статтею 625 ЦК України інфляційні втрати та 3 % річних.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 червня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 15 січня 2015 року між сторонами укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), відповідно до умов якого ОСОБА_1 вніс, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняло грошові кошти у розмірі 18 000 грн на вкладний рахунок на строк з 15 січня 2015 року до 15 лютого 2015 року під 25 % річних.

Крім того, між сторонами 27 січня 2015 року укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), відповідно до умов якого ОСОБА_1 вніс, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняло грошові кошти у розмірі 150 000 грн на вкладний рахунок на строк з 27 січня 2015 року до 27 лютого 2015 року під 25 % річних.

За умовами пункту 6 укладених договорів банківських вкладів, після закінчення строку, визначеного пунктом 1 договору-заяви, вклад повертається владникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями пункту 5.1 Основних умов, але по закінченню строків розміщення обох вкладів звернувшись до установи банку, де вони були розміщені, позивач отримав відмову у поверненні грошових коштів.

Вказаними договорами також передбачено, що строк розміщення вкладу не може бути продовжений сторонами.

Вказані вище Основні умови разом з цим договором складають договір банківського вкладу та є його невід`ємними частинами; підписанням даного договору вкладник підтверджує факт ознайомлення з умовами банківського вкладу «Нові гроші» та Основними умовами, чинними на дату підписання договору, погоджується з ними у повному обсязі й бере на себе права та обов`язки, визначені Основними умовами, та безумовно зобов`язується їх виконувати.

Встановлено, що 17 вересня 2015 року на підставі рішення Національного банку України № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Того ж дня (17 вересня 2015 року) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

З позовом у цій справі ОСОБА_1 звернувся до суду у травні 2015 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в повному обсязі не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Встановлено, що ОСОБА_1 належним чином виконав свої зобов`язання та передав, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняв грошові кошти за договорами банківського строкового вкладу (депозиту) від 15 січня 2015 року у розмірі 18 000 грн та від 27 січня 2015 року у розмірі 150 000 грн, що не заперечував відповідач.

Проте, банк не виконав належним чином свої зобов`язання, кошти за вказаними вище правочинами зі спливом встановленого сторонами строку та на вимогу позивача не повернув.

Так, відповідно до виписки по рахунку за період з 15 січня 2015 року до 18 вересня 2015 року банк 16 березня 2015 року перерахував суми вкладу за двома договорами банківського вкладу у розмірі 168 000 грн та відсотки у розмірі 1 571,07 грн на рахунок на вимогу у зв`язку із закінченням строку дії депозиту, проте кошти фактично не повернув вкладнику, хоча позивач вимагав їх повернення відповідною заявою.

Отже, суди дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 суми вкладів за двома договорами банківського вкладу у розмірі 168 000 грн.

На момент ухвалення рішення суду першої інстанції в банку не діяли тимчасові обмеження, не було введено тимчасову адміністрацію, тому рішення суду про стягнення основної суми боргу є законним та обґрунтованим.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що відповідач сплатив позивачу суму вкладів, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Разом з тим, не можна погодитися з висновками судів в частині стягнення з банку на користь вкладника процентів за цими договорами, інфляційних втрат та 3 % річних, враховуючи наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Аналіз правових норм та умов депозитного договору дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинилися у строк, установлений цим договором.

При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Частиною другою статті 625 ЦПК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 9 вказаних вище договорів-заяв вкладник підписанням цього договору-заяви усвідомлює та погоджується з тим, що основні умови разом з цим договором-заявою складають договір банківського вкладу та є його невід`ємними частинами й підтверджує факт ознайомлення з основними умовами, чинними на дату підписання банком та вкладником цього договору-заяви, погоджується з положеннями основних умов у повному обсязі, бере на себе права та обов`язки, що визначені основними умовами, та безумовно зобов`язується їх виконувати.

Положеннями пункту 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передбачено, що у разі закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобов`язаний надати банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, визначеного договором-заявою.

У зазначеній письмовій заяві вкладник обов`язково зазначає спосіб повернення вкладу: видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок (із вказанням у заяві повних реквізитів рахунку для перерахування).

У випадку, коли вкладник надав банку зазначену письмову вимогу про отримання суми строкового вкладу шляхом видачі готівки, але не вимагає отримання строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного договором-заявою, або останнього з строків, на який продовжено розміщення строкового вкладу, договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу та нарахування процентів на суму вкладу на вимогу після закінчення вказаного строку за період подальшого знаходження коштів у користуванні банку здійснюється по процентній ставці за вкладом на вимогу, розмір якої встановлено тарифами банку та є чинним у період знаходження коштів на вкладі на вимогу.

Пунктом 2 наказу голови правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 29 серпня 2013 року № 712-о «Про внесення змін до наказу від 19 серпня 2013 року № 681-о «Про внесення змін в Основні умови по залученню банківських вкладів фізичних осіб» встановлено, що починаючи з 01 вересня 2013 року проценти по залишках грошових коштів на рахунках на вимогу нараховуються із розрахунку 0,0001 % річних.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Отже, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не врахував, що зобов`язання банку перед позивачем у розмірах та на умовах, визначених договорами банківського вкладу (депозиту), припинилося у строки, визначені цими договорами, а після закінчення строку розміщення вкладу, вклад перераховано на поточний рахунок вкладника до вимоги, до якої застосовується інша процентна ставка, не перевірив дійсний розмір цієї ставки, неправильно розрахував суму боргу за відсотками і період його виникнення.

Таким чином, судове рішення апеляційного суду в цій частині не відповідає вимогам закону.

Крім того, оскільки вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України є похідними від вимоги про стягнення відсотків за користування вкладом (депозитом), тому ухвала апеляційного суду в цій частині також не може бути залишена без змін, оскільки суд не дотримався вимог закону при визначенні вказаних сум.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за депозитними договорами, інфляційних втрат та 3 % річних.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення суми вкладів за договорами банківського вкладу ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому судові рішення в указаній частині необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскаржувана ухвала апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за депозитними договорами, інфляційних втрат та 3 % річних підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка Владислава Сергійовича задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення процентів за договорами банківського строкового вкладу (депозиту), інфляційних втрат та 3 % річних скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення суми вкладів за договорами банківського строкового вкладу (депозиту) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська