Справа № 444/3784/18 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2858/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_2 на заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог від 15 квітня 2019 року просила:

розірвати шлюб, укладений 29 жовтня 2015 року у Виконавчому комітеті Грибовицької сільської ради Жовківського району, актовий запис № 11. між нею та ОСОБА_4 ;

після розірвання шлюбу визначити місце проживання дітей: доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з нею (а.с.2-3;22-25).

Заочним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2019 року позов задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , укладений 29 жовтня 2015 року у Виконавчому комітеті Грибовицької сільської ради Жовківського району, актовий запис № 11.

У задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання дітей - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_6 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що договір, який суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваного рішення не містить жодного положення, яким би було визначено місце проживання дітей у випадку розірвання шлюбу та зміни місця проживання батьками чи їх окремого проживання.

Вказує, що без жодних законних підстав та належного обґрунтування суд першої інстанції розірвавши шлюб відмовив в задоволенні позову матері про визначення місця проживання малолітніх дітей віком два та три роки із нею.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині визначення місця проживання дітей суд самоусунувся від встановлення фактичних обставин справи, які підлягають встановленню та не вирішив існуючий між сторонами спір з приводу місця проживання дітей.

Судом також не було враховано, що батько (відповідає) постійно працює, не встановив з ким на час його відсутності буде залишатися дитина і чи відповідатиме це як найкращим інтересам дитини, яку суд фактично залишив проживати разом з батьком.

Також зазначає, що не було надано жодної оцінки обставинам які мають значення для правильного вирішення справи, у тому числі вік дітей (два та три роки), фактичного роз`єднання дітей, беручи до уваги те, що діти проживали разом з матір`ю тривалий час із самого народження та чи буде таке розлучення відповідати якнайкращим інтересам дитини в розумінні сталої практики ЄСПЛ.

Звертає увагу суду, що за місце проживання матері створені належні матеріально-побутові умови, матір у найкращий спосіб ставиться до виконання свої батьківських обов`язків та своїх дітей, діти прихильні до матері, та з урахуванням віку дитини, наявні підстав висновку, що в інтересах дітей буде визначення місця їх проживання матір`ю, в оточенні інших рідних для дитини людей, в сталому та безпечному середовищі.

Просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 - ОСОБА_2 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_6 про визначення місця проживання дітей з нею, суд першої інстанції виходив з того, згідно п.1.2. договору між батьками щодо визначення місця проживання дитини від 01 лютого 2019 року визначено місце проживання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

З таким висновком суду погодитися не можна виходячи з наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 29 жовтня 2015 року у Виконавчому комітеті Грибовицької сільської ради Жовківського району, актовий запис № 11.

У шлюбі в них народилось двоє дітей: донька, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя не склалося, сторони з початку 2018 року не проживали разом, зокрема: ОСОБА_6 з двома малолітніми дітьми проживала в с. Малі Грибовичі, Жовківського району, а ОСОБА_4 за місцем своєї реєстрації у АДРЕСА_2 .

Тому у грудні 2018 року ОСОБА_6 подала заяву про розірвання шлюбу з ОСОБА_4 , а також заяву про стягнення з останнього аліментів на утримання малолітніх дітей.

В кінці січня на початку лютого 2019 року сторони примирилися, ОСОБА_6 з малолітніми дітьми перейшла проживати до ОСОБА_4 у квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Також 01 лютого 2019 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 підписали нотаріально посвідчений договір, яким врегулювали свої відносини на майбутнє у випадку подальшого спільного проживання, за яким місце проживання дітей визначили місце проживання батька за адресою АДРЕСА_2 (п.1.3. договору).

У зв`язку з примиренням ОСОБА_4 08 лютого 2019 року подала до суду заяву про залишення вищевказаного позову без розгляду (а.с. 19), а також відкликала свою заяву про стягнення аліментів з ОСОБА_4 .

У подальшому, ідносини з сторонами знову загострилися, відповідач у лютому 2019 року побив позивачку, в результаті чого остання встигла забрати із собою молодшого сина ОСОБА_8 і втекти до дому, а донька ОСОБА_6 залишилася з батьком.

15 квітня 2019 року ОСОБА_6 звернулася до Жовківського районного суду із клопотанням про відновлення провадження по справі та повернути її заяву про залишення позову без розгляду, тоді ж позивачка подала уточнену позовну заяву у якій просила після розлучення визначити місце проживання малолітніх дітей з нею (а.с.22-25).

Таким чином, умовами договору від 01 лютого 2019 року визначено місце проживання дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком за адресою: АДРЕСА_2 в той час, коли ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відновили подружні відносини і проживали разом.

Умовами зазначеного договору не визначалось місце проживання дітей після розірвання шлюбу між батьками чи окремого їх проживання.

Саме після укладення договору між батьками щодо визначення місця проживання дітей від 01 лютого 2019 року ОСОБА_6 подала заяви про залишення без розгляду її позовів до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції вказані положення не врахував.

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно характеристики Грибовицької сільської ради від 24 жовтня 2018 року, яка міститься в матеріалах справи ОСОБА_6 громадського порядку не порушувала, проживає разом із батьками та двома малолітніми дітьми. Дівчина стримана, культурна, вихована. За час проживання з 2012 року на гр.. ОСОБА_6 чи її батьків скарг та заяв в сільську раду не надходило.

Відповідно до висновку Жовківської районної державної адміністрації ( як органу опіки та піклування) від 28 листопада 2018 року про визначення місця проживання дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 Жовківська райдержадміністрація, як орган опіки та піклування, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Жовківської райдержадміністрації, беручи до уваги вік дітей, виходячи з інтересів дітей та те, що діти не можуть бути роз`єднані, вважає за доцільне визначити місце проживання дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_6 .

За наведених обставин, судом першої інстанції не надано оцінки обставинам які мають значення для правильного вирішення справи, у тому числі вік дітей (два та три роки), фактичного роз`єднання дітей, беручи до уваги те, що діти проживали разом з матір`ю тривалий час із самого народження та що таке розлучення не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини в розумінні сталої практики ЄСПЛ, не враховано, що відповідач постійно працює, не встановив з ким на час його відсутності буде залишатися дитина. Разом з тим, за місцем проживання матері створені належні матеріально-побутові умови, матір у найкращий спосіб ставиться до виконання свої батьківських обов`язків та своїх дітей, діти у повній мірі прихильні до матері, та з урахуванням віку дитини, наявні підстави для висновку, що в інтересах дітей буде визначення місця їх проживання з матір`ю, в оточенні інших рідних для дитини людей, в сталому та безпечному середовищі.

Вказане узгоджується і з висновком Жовківської районної державної адміністрації (як органу опіки та піклування) від 28 листопада 2018 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_2 та скасування заочного рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 щодо визначення місця проживання дітей та ухвалення нового судового рішення в цій частині про задоволення вказаної позовної вимоги.

В частині розірвання шлюбу, укладеного між сторонами заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2019 року не оскаржується, тому не є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 щодо визначення місця проживання дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з матір`ю - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

Після розірвання шлюбу визначити місце проживання дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з матір`ю ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 2114 грн. 40 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.