Постанова

Іменем України

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 162/134/16-ц

провадження № 61-18582св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 23 лютого 2017 року в складі судді: Глинянчука В. Д., та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 30 травня 2017 року в складі колегії суддів: Данилюк В. А., Грушицького А. І., Здрилюк О. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Первісний позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору 06 січня 2006 року ОСОБА_1 отримала у позивача 5 000 грн кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості з помісячним погашенням кредиту та кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк вказував, що позичальником порушено строки погашення кредиту, у зв`язку з чим борг на 31 січня 2016 року становить 33 208,94 грн і складається з: 11 460,78 грн - заборгованість за кредитом, 18 551,59 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 139 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 557,57 грн - штраф (процентна складова), які банк і просить стягнути з відповідача, а також судові витрати.

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 06 січня 2006 року в розмірі 33 208,94 грн.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору від 06 січня 2006 року недійсним.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 06 січня 2006 року не підписувала заяви-анкети на одержання кредиту, про існування якої вона дізналась, отримавши документи з суду з первісним позовом банку. ОСОБА_1 вважала, що у цій ситуації існують правові підстави для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним.

ОСОБА_1 просила визнати недійсним кредитним договір від 06 січня 2006 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 23 лютого 2017 року в задоволенні первісного позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 33 208,94 грн заборгованості за кредитним договором від 06 січня 2006 року відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору від 06 січня 2006 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 про отримання кредитного ліміту у розмірі 5 000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову мотивоване тим, що під час судового розгляду позивачем по первісному позову не доведено факт, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. При відмові в задоволенні зустрічного позову суд вказав, що кредитний договір між сторонами 06 січня 2006 року не укладався. Неукладений договір не може бути визнано недійсним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 30 травня 2017 рокуапеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 23 лютого 2017 року в цій справі в частині відмови в задоволенні первісного позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 33 208,94 заборгованості за кредитним договором від 06 січня 2006 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Позивачем по первісному позову не доведено факту особистого зняття коштів чи ініціювання їх переказу на інший картковий рахунок відповідачем, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості.

Рішення суду першої інстанції переглядалося в апеляційному порядку тільки в частині відмови в задоволенні первісного позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 33 208,94 грн заборгованості за кредитним договором від 06 січня 2006 року.

Аргументи учасників справи

У червні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» через представника Сокуренко Н. В. подало касаційну скаргу, в якій просило оскаржені рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилалося на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. 21 вересня 2014 року через сервіс «Приват 24» здійснено перерахування грошових коштів з карткового рахунку в сумі 11 000 і відповідачем не надано жодного доказу, що цей переказ коштів нею не санкціоновано.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала заперечення на касаційну скаргу, в якому просить в задоволенні касаційної скарги відмовити повністю, а оскаржені рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані безпідставністю та необґрунтованістю доводів касаційної скарги. Вказує, що підстави для стягнення коштів відсутні. Позивачем не доведено вини ОСОБА_1 по втраті ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Оскільки рішення суду першої інстанції переглядалося в апеляційному порядку тільки в частині відмови в задоволенні первісного позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 33 208,94 грн заборгованості за кредитним договором від 06 січня 2006 року. Тому в касаційному порядку рішення суду першої інстанції переглядається тільки в частині відмови в задоволенні первісного позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 33 208,94 грн, а ухвала апеляційного суду повністю.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що відповідно до анкети-заяви від 06 січня 2006 року ОСОБА_1 отримала у банку кредитну картку (картковий рахунок № НОМЕР_1 ) з встановленим кредитним лімітом на суму 5 000 грн з базовою процентною ставкою 36 % із розрахунку 360 днів у році з помісячними платежами у розмірі 7 % від заборгованості із строком дії, який відповідає строку дії картки.

Кредитну заборгованість ОСОБА_1 банк нарахував, починаючи з вересня 2014 року, внаслідок здійснення транзакції 21 вересня 2014 року на суму 11 000 грн. Відповідач ОСОБА_1 отримавши на стільниковий телефон текстове повідомлення про зняття суми, зрозумівши, що транзакція несанкціонована, одразу ж зателефонувала на «гарячу лінію» банку, також з цього приводу вона звернулась у Любешівське відділення АТ КБ «Приватбанк» та у міліцію

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 вересня 2014 року до Любешівського РВ УМВС України у Волинській області звернулась ОСОБА_1 по факту несанкціонованого списання із її карткового рахунку у АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 через інтернет-ресурс «Приват-24» коштів.

Відповідно до листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 09 жовтня 2014 року ОСОБА_1 зверталась у банк щодо несанкціонованого зняття з її карткового рахунку коштів. За зверненням відповідача проведено службове розслідування, у ході якого встановлено, що із карти № НОМЕР_1 , яка оформлена на ім`я ОСОБА_1 , несанкціоновано, шахрайським способом списано грошові кошти у сумі 11 440 грн (із зняттям комісії 440 грн) на карту № НОМЕР_2 , які знято із банкомату у м. Жовтні Води Дніпропетровської області.

Постановою прокуратури Любешівського району Волинської області від 31 жовтня 2014 року визначено підслідність кримінального провадження за зверненням ОСОБА_1 від 22 вересня 2014 року за Жовтоводським МВ ГУМВС України у Дніпропетровській області.

Відповідно до постанови слідчого Марганецького ВП НВП ГУНП у Дніпропетровській області від 16 березня 2016 року кримінальне провадження закрито. При цьому констатовано, що кошти, якими шахрайським способом заволоділи невідомі особи, належать АТ КБ «Приватбанк», а не ОСОБА_1 , яка не може бути потерпілою. Від АТ КБ «Приватбанк» ніякої заяви чи інформації про викрадення коштів не надходило.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суди встановили, що банк не довів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції та факту особистого зняття коштів чи ініціювання їх переказу на інший картковий рахунок відповідачем.

За таких обставин суди обґрунтовано відмовили в задоволенні первісного позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені первісних позовних вимог та ухвала апеляційного суду постановлені без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені первісних позовних вимог та ухвалу апеляційного суду без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Сокуренко Наталією Вікторівною, залишити без задоволення.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 23 лютого 2017 року в частині відмови в задоволені первісних позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 33 208,94 грн заборгованості за кредитним договором від 06 січня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков