Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 753/21866/17

провадження № 61-32737св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М.

М.,

учасники справи:

заявник публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк»,

субєкт оскарження державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкер Іван Анатолійович,

заінтересована особа ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2018 року у складі судді Комаревцева Л. В. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2018 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М.,

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У листопаді 2017 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк» (далі ПАТ «КБ «Актив-Банк»; банк) звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі ВПВР ДДВС МЮ України) Кошкера І. А., заінтересована особа ОСОБА_4

Банк обґрунтовував вимоги тим, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року у справі № 753/250/15-ц з ОСОБА_4 на його користь стягнуто заборгованість у сумі 106 374 313 грн 50 коп., на виконання якого 12 червня 2015 року був виданий виконавчий лист № 753/250/15-ц.

Постановами державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кошкера I. A. від 10 липня 2015 відкрито виконавче провадження № 48094755 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк» заборгованості за кредитним договором у вищезазначеному розмірі і про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою того ж державного виконавця від 21 липня 2015 року накладено арешт на кошти боржника.

Відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень остання виконавча дія за вищевказаним виконавчим провадженням була здійснена 09 грудня 2015 року.

У звязку з тривалим невиконанням судового рішення більше двох років банк просив визнати неправомірною таку бездіяльність державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кошкера І. А. та зобовязати його здійснити примусове виконання рішення.

Короткий зміст ухвали та постанови судів попередніх інстанцій

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2018 року, у задоволенні скарги ПАТ «КБ «Актив-Банк» відмовлено.

Суди зазначили, що державний виконавець здійснив усі необхідні виконавчі дії, як це передбачено Законом України «Про виконавче провадження», у звязку з чим підстав для задоволення скарги банку немає.

Короткий зміст касаційної скарги

У травні 2018 року до суду касаційної інстанції від ПАТ «КБ «Актив-Банк» надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із пяти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник посилається на те, що державний виконавець більше двох років не вчиняв ніяких дій щодо виконання рішення суду від 26 березня 2015 року, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Обставини справи

Суди встановили, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року у справі № 753/250/15-ц з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Актив-Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 106 371 313 грн 50 коп.

12 червня 2015 року на виконання зазначеного рішення суд першої інстанції видав виконавчий лист № 753/250/15-ц.

Постановою державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кошкера I. A. від 10 липня 2015 року відкрито виконавче провадження № 48094755 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 106 374 313 грн 50 коп.

Постановою державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кошкера I. A. від 10 липня 2015 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

15 липня 2015 року державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України Кошкер І. А. надіслав запити до Управління ДАІ ГУ МВС України в місті Києві, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Головного управління Держземагентства у місті Києві, Державної інспекції сільського господарства України у Київській області, Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та місті Києві, Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті про термінове надання інформації щодо наявності майна, яке зареєстроване за ОСОБА_4

Постановою державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кошкера I. A. від 21 липня 2015 року накладено арешт на кошти боржника.

06 серпня 2015 року державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України Кошкер I. A. надіслав публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») платіжні вимоги від 30 липня 2015 року № 72/17-1 і № 72/17-2 про арешт грошових коштів на рахунках ОСОБА_4 у сумі 106 3734 313 грн 50 коп.

04 вересня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило ВПВР ДДВС МЮ України про те, що на рахунках боржника відсутні кошти для виконання постанови від 21 липня 2015 року.

Постановою державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кошкера І. А. від 09 грудня 2015 року з ОСОБА_4 стягнуто виконавчий збір у сумі 10 637 431 грн 35 коп.

04 листопада 2016 року державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України Кошкер I. A. направив ПАТ «КБ «Актив-Банк» вимогу про надання засвідчених копій іпотечних договорів (зі змінами та доповненнями у разі їх наявності), копій правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Того ж дня, 04 листопада 2016 року, державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України Кошкер I. A. надіслав запити Регіональному сервісному центру МВС в місті Києві, Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, Головному управлінню Держгеокадастру у місті Києві, Управлінню Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області, Державній інспекції сільського господарства України у місті Києві, Головному управлінню Держпраці у Київській області, Державній інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, у яких просив терміново надати інформацію про наявність майна, що зареєстроване за ОСОБА_4

14 листопада 2016 року ПАТ «КБ «Актив-Банк» направило до ВПВР ДДВС МЮ України копії договорів та правовстановлюючих документів, які були зазначені у вимозі державного виконавця від 04 листопада 2016 року.

Постановою директора ДДВС МЮ України Поліщука Д. В. від 19 грудня 2016 року при ВПВР ДДВС МЮ України утворено виконавчу групу по виконавчому провадженню № 48094755 щодо виконання виконавчого листа від 12 червня 2015 року № 753/250/15, на підставі якої керівник виконавчої групи державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України Кошкер І.

А. видав доручення Макарівському районному відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області у строк до 20 січня 2017 року (у подальшому строк був продовжений до 28 грудня 2017 року) описати та накласти арешт на земельні ділянки, належні ОСОБА_4, які розташовані на території Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області.

Вказане доручення протягом року не було виконано, заходи щодо його виконання не вживалися.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та пятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам постанова апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Погоджуючись із відмовою суду першої інстанції у задоволенні скарги ПАТ «КБ «Актив-Банк» на бездіяльність посадової особи органу ДВС, апеляційний суд виходив із того, що державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України Кошкер І. А. вчиняв усі необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на примусове виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 кредитної заборгованості.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що факт надіслання 19 грудня 2016 року Макарівському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області доручення державного виконавця про опис та накладення арешту на земельні ділянки, належні ОСОБА_4, які розташовані на території Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області, яке не було виконане у звязку з тим, що ці земельні ділянки перебувають в іпотеці, також спростовує доводи банку про бездіяльність державного виконавця.

Колегія не погоджується з висновками апеляційного суду з таких підстав.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно боржника).

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно боржника) передбачені заходи примусового виконання рішень, зокрема: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно боржника) державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру у двомісячний строк.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Суди встановили, що виконавче провадження з виконання рішення від 26 березня 2015 року у справі № 753/250/15-ц відкрито 10 липня 2015 року, того ж дня накладено арешт на майно боржника; 21 липня 2015 року накладено арешт на кошти, розміщені на банківських рахунках боржника; 09 грудня 2015 року з ОСОБА_4 стягнуто виконавчий збір.

Наступна виконавча дія мала місце 04 листопада 2016 року (надіслання запитів до відповідних державних органів про наявність майна, що зареєстроване за ОСОБА_4).

Подаючи апеляційну скаргу, представник банку посилався на те, що невжиття державним виконавцем усіх необхідних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», призвело до тривалого невиконання рішення суду від 26 березня 2015 року (більше двох років).

Разом із тим апеляційний суд належним чином не перевірив указаних доводів апеляційної скарги банку про бездіяльність державного виконавця і порушення строків виконання судового рішення та у звязку з цим не зясував, чи вчинялися у період із 09 грудня 2015 року до 04 листопада 2016 року будь-які виконавчі дії у виконавчому провадженні № 48094755, внаслідок чого визнав вимоги ПАТ «КБ «Актив-Банк» безпідставними.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» вищевказаного Закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначені строки прийняття рішень виконавцями та вчинення виконавчих дій.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом (частина п'ята статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обовязки державного виконавця.

Зокрема, виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець має право:

- з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

- отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком (пункти 3, 6, 7, 21 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

06 серпня 2015 року державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України Кошкер I. A. направив ПАТ КБ «ПриватБанк» дві платіжні вимоги від 30 липня 2015 року про арешт грошових коштів на рахунках ОСОБА_4 у сумі 106 3734 313 грн 50 коп., які залишилися невиконаними у звязку з відсутністю коштів на рахунках боржника.

04 листопада 2016 року державним виконавцем був надісланий запит до ряду уповноважених держаних органів про надання інформації щодо наявності майна, зареєстрованого за ОСОБА_4

Відповіді на вказаний запит були отримані від усіх державних органів, крім Управління ДАІ ГУ МВС України в місті Києві та Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті.

Одним із аргументів апеляційної скарги ПАТ «КБ «Актив-Банк» було посилання на недодержання державним виконавцем положень статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» і частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» щодо направлення повторних запитів до уповноважених держаних органів і банківських установ про надання інформації щодо наявності у боржника майна та грошових коштів на банківських рахунках, унаслідок чого рішення про стягнення боргу залишилося невиконаним.

Проте апеляційний суд усупереч вимогам статей 263, 367 і 382 ЦПК України цих доводів апеляційної скарги також не врахував, зазначені обставини справи не дослідив і мотивів відхилення указаних посилань скарги банку в оскарженій постанові не навів.

Висновки за наслідками розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

При апеляційному перегляді справи суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив аргументів апеляційної скарги стягувача щодо ухилення державного виконавця від вчинення виконавчих дій у відповідності з нормами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно боржника) та Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII), внаслідок чого дійшов передчасного висновку про залишення без змін ухвали районного суду.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова апеляційного суду скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук