ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1077/19

Головуючий у першій інстанції Кухта В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1369/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Іванової Г.П.,

суддів: Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.,

секретар: Позняк О.М.,

сторони:

позивач-відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ",

відповідач-позивач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" та ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області у складі судді Кухти В.О. від 05 серпня 2019 року (повний текст рішення складений 19 серпня 2019 року) в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" до ОСОБА_1 про стягнення перерахованих, але не відзвітованих коштів на відрядження та за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь не відзвітовані кошти на відрядження в розмірі 37579 грн. 19 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди та судовий збір в розмірі 1921 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.12.2018 ОСОБА_1 був зарахований на посаду "оббивальника меблів" ТОВ "БІЛД ВЕЙ". 03.01.2019 його було направлено у відрядження до Литовської Республіки терміном з 04.01.2019 по 17.02.2019. Йому було перераховано на картковий рахунок 37579,19 грн., за які він не відзвітував. Цим він спричинив шкоди підприємству, а тому зазначена сума підлягає стягненню з нього на користь товариства.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ", в якому просив скасувати наказ ТОВ "БІЛД ВЕЙ" №153-к від 16.04.2019 про припинення трудового договору з ОСОБА_1 на підставі ч.4 ст. 40 КЗпП України, зобов`язати ТОВ "БІЛД ВЕЙ" поновити ОСОБА_1 на посаді "оббивальник меблів", стягнути з ТОВ "БІЛД ВЕЙ" заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 40000 грн.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначав, що він працював у ТОВ "БІЛД ВЕЙ" на посаді "оббивальник меблів", і з 04.01.2019 по 17.02.2019 працював у Литовській Республіці, за що отримав заробітну плату у розмірі 37579,19 грн. Місця роботи на території України Товариством "БІЛД ВЕЙ" йому не надавалося - воно мало лише офісне приміщення, де він подавав заяву про прийняття на роботу. Листами від 28.03.2019 та 27.03.2019 ТОВ "БІЛД ВЕЙ" повідомило його про необхідність надати пояснення щодо відсутності на робочому місці, на що він телефоном повідомив, що виконав роботу за кордоном та отримав заробітну плату, робоче місце йому не надавалося і за характером робота становить працю за кордоном. В Україні він не працював, інших наказів про відрядження не було. 20.04.2019 ОСОБА_1 отримав листа від Товариства, яким його повідомлено про звільнення з займаної посади за ч.4 ст.40 КЗпП України. Однак, оскільки місце роботи в Україні йому не надавалося, інших відряджень не було, то й прогулу з його сторони не було. Отже, його звільнення було незаконним, а тому просив скасувати наказ про припинення з ним трудового договору №153-к від 16.04.2019, зобов`язати Товариство поновити його на посаді "оббивальник меблів", а також стягнути з ТОВ "БІЛД ВЕЙ" заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 липня 2019 року цивільну справу №748/1077/19 (провадження №2/748/508/19) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та цивільну справу №748/1276/19 (провадження №2/748/560/19) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу об`єднано в одне провадження та присвоєно цивільній справі по об`єднаним позовам єдиний унікальний номер №748/1077/19, провадження №2/748/508/19.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2019 року в задоволенні позовів Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" та ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ "БІЛД ВЕЙ", суд першої інстанції виходив з того, що з наданих Товариством документів неможливо встановити, яка частина суми 37579,19 грн. становила заробітну плату ОСОБА_1 , а яка - добові, вартість проїзду та витрати по найму житла, а тому неможливо встановити, чи були ОСОБА_1 взагалі витрачені якісь кошти на відрядження надмірно. Також ТОВ "БІЛД ВЕЙ" не доведено спричинення шкоди ОСОБА_1 Товариству, а тому відсутні підстави для застосування норм ст.130 КЗпП України. Таким чином, суд першої інстанції не знайшов підстав для стягнення з ОСОБА_1 заявленої ТОВ "БІЛД ВЕЙ" суми.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції визнав необґрунтованим посилання ОСОБА_1 щодо відсутності прогулу на тій підставі, що робочого місця в Україні у нього не було, оскільки на підставі ст.139 КЗпП України, він зобов`язаний був з`явитися до офісу Товариства на виклик керівництва. Поважних причин неявки туди він не навів. Його пояснення щодо наявності у нього робочого місця в Литовський Республіці, а не в Україні, не є підставою для неявки до офісу Товариства, оскільки він також не з`явився для ознайомлення з наказом про відрядження. Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутність ОСОБА_1 не тільки на підприємстві UAB "INOVERSLAS", а й в офісі ТОВ "БІЛД ВЕЙ" з 01.03.2019 по 30.03.2019 є прогулом, а його звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України є законним.

На рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2019 року подано апеляційну скаргу Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" і ОСОБА_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" в своїй апеляційній скарзі просить рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову Товариства до ОСОБА_1 про стягнення перерахованих, але не відзвітованих коштів на відрядження і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 05 серпня 2019 року в частині відмови у задоволенні його позову до ТОВ "БІЛД ВЕЙ" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і ухвалити в цій частині нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" зводяться до того, що оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову Товариства не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог статей 12,81,83 ЦПК України, при неправильному застосуванні ст. 1215 ЦК України та не застосуванні п.170.9 ст.170 розділу IV ПК України, внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мали значення для справи, неправильного визначення предмета доказування, що як наслідок, є підставою для його скасування судом апеляційної інстанції на підставі п.п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України.

Товариство зазначає, що підставою для звернення до суду стали обставини, пов`язані з невиконанням ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків, покладених на нього п.п. 3.2.6, 3.2.8, 3.2.16, 3.2.19 Трудового договору №80-Б від 19.12.2018, укладеного між Товариством та ОСОБА_1 , та п.2 наказу ТОВ "БІЛД ВЕЙ" №5-В від 03.01.2019 "Про відрядження ОСОБА_1 ", з яким останній ознайомився особисто під підпис. Вказаними пунктами Трудового договору та п.2 Наказу про відрядження на відповідача було покладено обов`язок з подання звіту про використання коштів, виданих на відрядження, та/або повернення надмірно витрачених коштів в касу або на банківський рахунок ТОВ "БІЛД ВЕЙ". Правовідносини, які виникають між підприємством та працівником при забезпеченні працівника гарантіями, передбаченими ч.2 ст. 121 КЗпП України (стосовно оплати відряджень), врегульовані нормами Податкового кодексу України. Положеннями пп.170.9.1 п.170.9 ст. 170 розділу IV ПК України встановлено, що надання підприємством працівнику коштів на відрядження здійснюється під звіт. Водночас, пп. "а" пп. 170.9.2 п.170.9. ст.170 ПК України встановлено, що саме на відрядженого працівника покладено обов`язок надати звіт про використання коштів, виданих на відрядження, за таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що норми Податкового кодексу України не поширюються на спірні правовідносини, є помилковим.

Також Товариство вказує на те, що оскільки ОСОБА_1 свідомо знехтував виконанням покладеного на нього трудового обов`язку та за отримані на відрядження грошові кошти в сумі 37579,19 грн. не відзвітував, вказані грошові кошти підлягали поверненню ним до Товариства як надмірно витрачені. Внаслідок не від звітування та не повернення цих грошових коштів до каси або на банківський рахунок Товариства, вони були оподатковані у відповідності до вимог п. 170.9 ст. 170 ПК України. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що протиправною бездіяльністю ОСОБА_1 Товариству не було спричинено жодної шкоди, а тому відсутні підстави для застосування норм ст. 130 КЗпП України.

Крім того, Товариство зазначає, що зі змісту довідки №41 від 19.04.2019, яка була додана до позовної заяви, вбачається, що грошові кошти в сумі 37579,19 грн. були перераховані Товариством ОСОБА_1 для здійснення поточних витрат під час відрядження за період з 04.01.2019 по 17.02.2019 згідно наказу Товариства №5-В від 03.01.2019 "Про відрядження ОСОБА_1 " та не включали заробітної плати останнього. В свою чергу, окремою довідкою №08-07 від 08.07.2019, яка була надана Товариством на виконання ухвали Чернігівського районного суду від 06.06.2019, Товариством було повідомлено суд про розмір місячної заробітної плати ОСОБА_1 в січні та лютому 2019 року (за період перебування ОСОБА_1 у відрядженні), яка становила 4180 грн. та була виплачена ОСОБА_1 , що також не заперечується останнім. Таким чином, висновок суду першої інстанції, що з наданих Товариством документів неможливо встановити, яка частина суми 37579,19 грн. становила заробітну плату ОСОБА_1 , а яка була виплачена у відповідності до ч.2 ст.121 КЗпП України (добові, вартість проїзду, витрати по найму житла) є безпідставним та необґрунтованим. ОСОБА_1 своїми процесуальними правами на подання відзиву на позовну заяву Товариства не скористався, будь-яких достатніх, достовірних та належних доказів щодо не отримання ним на відрядження грошових коштів в сумі 37579,19 грн. не надав, невідповідність довідки №41 вимогам статей 77-80 ЦПК України жодним чином не довів. Суд першої інстанції будь-яких сумнівів щодо відповідності довідки №41 не висловлював.

Товариство також вважає, що суд першої інстанції безпідставно переклав обов`язок з подання доказів стосовно здійснених ОСОБА_1 витрат під час відрядження на Товариство, оскільки саме не подання ОСОБА_1 будь-яких підтверджувальних документів про здійснені витрати під час відрядження і стали підставою звернення Товариства до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній ним частині є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 зазначає, що при прийнятті його на роботу обговорювалися лише поїздки за кордон, які фактично називалися відрядженнями. Про роботу на території України розмови не було. Жодного дня на території України він не працював, робоче місце йому не надавалося. На підставі наказу про відрядження №5-В від 03.01.2019 він був відправлений в Литовську Республіку, м. Каунас на період з 04.01.2019 по 17.02.2019 на підприємство UAB "INOVERSLAS" для виконання робіт згідно внутрішньо-економічного контракту №2018/11/01-01 від 01.11.2018. Але фактично він працював у м. Вільнюс. За виконану роботу він отримав зарплату в розмірі 37579,19 грн. Листами №25 від 28.03.2019 та №26 від 27.03.2019 Товариство просило його надати письмові пояснення про причини відсутності на робочому місці. У телефонному режимі він повідомив Товариство, що виконав роботу і отримав заробітну плату. Робоче місце йому не надавалося і за характером робота становить працю за кордоном. В Україні він жодного дня не працював. Інших наказів про відрядження не було, тому абсурдним є твердження, що він був відсутній на робочому місці. Однак, не зважаючи на такі пояснення, 20.04.2019 він отримав лист від Товариства, яким його було повідомлено про звільнення з займаної посади за п.4 ст. 40 КЗпП України 28.02.2019 і додано наказ №153-к про припинення трудового договору (контракту) від 16.04.2019. Проте, якщо працівник не залишив місцезнаходження підприємства, він не може бути звільнений за п.4 ст. 40 КЗпП України. За умовами договору він виконував роботу лише за межами території України, тому відсутні підстави твердити про прогул. Посилання суду першої інстанції на те, що його відсутність на підприємстві UAB "INOVERSLAS" у м. Каунас і в офісі ТОВ "БІЛД ВЕЙ" з 01.03.2019 по 30.03.2019 є прогулом, вважає необґрунтованим.

ТОВ "БІЛД ВЕЙ" в порядку ст. 360 ЦПК України подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ "БІЛД ВЕЙ" - залишити без змін як законне та обґрунтоване, ухвалене при повному та всебічному розгляді справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Товариство зазначає, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 взагалі відсутні будь-які обґрунтування, в чому, на його думку, полягає незаконність та (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення, які саме порушення норм матеріального та процесуального права допустив суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Також Товариство вказує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 139 КЗпП України, відкинувши при цьому посилання ОСОБА_1 щодо відсутності прогулу на тій підставі, що робочого місця в Україні у нього не було, оскільки на підставі зазначеної ст. 139 КЗпП України, він зобов`язаний був з`явитися до офісу Товариства на виклик керівництва. Поважних причин неявки він не навів. Його пояснення щодо наявності у нього робочого місця в Литовській Республіці, а не в Україні, не є підставою для неявки до офісу Товариства, оскільки він також не з`явився для ознайомлення з наказом про відрядження. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність ОСОБА_1 не тільки на підприємстві UAB "INOVERSLAS", а й в офісі ТОВ "БІЛД ВЕЙ" з 01.03.2019 по 30.03.2019 є прогулом, а його звільнення на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України є законним.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року задоволено клопотання ТОВ "БІЛД ВЕЙ" та ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2019 року, та відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ТОВ "БІЛД ВЕЙ" та ОСОБА_1 .

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду Чернігівським апеляційним судом у відкритому судовому засіданні на 17 жовтня 2019 року.

В судовому засіданні 17 жовтня 2019 року представник ТОВ "БІЛД ВЕЙ" Назаров Р.Ю. заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з не отриманням копії апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Протокольною ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у розгляді справи оголошено перерву до 13 год. 00 хв. 14 листопада 2019 року, продовжено ТОВ "БІЛД ВЕЙ" строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , копію якої вручено представнику ТОВ "БІЛД ВЕЙ" Назарову Р.Ю. Протокольною ухвалою від 14 листопада 2019 року у розгляді справи продовжено перерву до 09 год. 00 хв. 21 листопада 2019 року. Протокольною ухвалою від 21 листопада 2019 року у розгляді справи продовжено перерву до 15 год. 00 хв. 09 грудня 2019 року - для надання довідок з ПФУ та ДПІ.

09 грудня 2019 року до апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Кінебаса О.М. про відкладення розгляду справи через його перебування на стаціонарному лікуванні.

Протокольною ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Кінебаса О.М. про відкладення розгляду справи задоволено частково - у розгляді справи оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 24 грудня 2019 року.

24.12.2019 в засідання апеляційного суду з`явились сторони: представник позивача-відповідача ТОВ "БІЛД ВЕЙ" Назаров Р.Ю., відповідач-позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кінебас О.М.

Судом першої інстанції встановлено, що з 19 грудня 2018 року ОСОБА_1 призначено на посаду "Оббивальник меблів" Tовариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" на умовах повного робочого часу з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу, що підтверджується особистою заявою ОСОБА_1 , наказом TOB "БІЛД ВЕЙ" від 18.12.2018 № 80-к, записом № 10 у трудовій книжці (а.с.20,18,6-7).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у заяві ОСОБА_1 і наказі TOB "БІЛД ВЕЙ" від 18.12.2018 № 80-к про прийняття ОСОБА_1 на роботу (а.с.20,18) не зазначено, що трудовий договір має строковий характер, тому належить вважати, що трудовий договір укладений сторонами на невизначений строк.

19.12.2018 між ОСОБА_1 та TOB "БІЛД ВЕЙ" укладено трудовий договір №80-Б (а.с.162-166).

Згідно з умовами трудового договору роботодавець може направити Працівника у службове відрядження (короткострокове або довгострокове) для виконання робіт або для підвищення професійної кваліфікації на підприємство Замовника, де Працівник підпорядковується вказівкам і внутрішньому удовому розпорядку Замовника, однак трудові відносини між Працівником та Замовником не виникають. Строк відрядження працівників, які направляються за кордон за зовнішьоекономічними договорами (контрактами), розраховується виходячи з умов таких договорів (контрактів) та оформлюється наказом керівника Товариства. Строк направлення у відрядження за кордон не може перевищувати 1 (один) рік (п.1.2 Трудового договору а.с.162).

Працівник підписанням цього трудового договору дає свою згоду на поїздки у відрядження; усвідомлює специфіку роботи на виробничому майданчику Замовника; приймає усі умови та вимоги Роботодавця щодо конфіденційності, умов праці та відпочинку, проїзду та проживання, оплати праці (п.1.3 Трудового договору а.с.162).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Виробничим майданчиком для працівника є виробничий майданчик Замовника (п.1.4. Трудового договору а.с.162).

Працівник зобов`язується виконувати роботу за виробничими завданнями Роботодавця та Замовника, а Роботодавець зобов`язується виплачувати Працівникові заробітну плату, відповідно до встановленого розміру, визначеного законодавством України, витрати на відрядження і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством України та країни Замовника (п.3.1 Трудового договору).

За пунктами 3.3.2 та 3.3.3 Трудового договору №80-Б роботодавець (ТОВ "БІЛД ВЕЙ") зобов`язувався виплачувати працівникові заробітну плату, передбачену штатним розкладом, а також, під час перебування працівника у відрядженні виплачувати йому добові за кожен календарний день протягом усього періоду роботи працівника на виробничому майданчику замовника у розмірі, встановленому наказом директора підприємства.

Відповідно до наказу TOB "БІЛД ВЕЙ" від 03.01.2019 № 5-в "Про відрядження ОСОБА_1 " оббивальника меблів ОСОБА_1 направлено у відрядження до Литовської Республіки, м. Каунас на період з 04.01.2019 по 17.02.2019 на підприємство UAB "INOVERSLAS" для виконання робіт відповідно до зовнішьоекономічного контракту № 2018/11/01-01 від 01.11.2018 (а.с.13).

Сторонами визнається, що ОСОБА_1 виконував роботи відповідно до цього відрядження.

Відповідно до довідки про перерахування грошових коштів на відрядження від 19.04.2019 ОСОБА_1 були перераховані кошти на відрядження за період з 04.01.2019 по 17.02.2019 в сумі 37579,19 грн (а.с.21).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно з пунктом 3.2.16. Трудового договору працівник зобов`язаний протягом 2-х банківських днів після повернення з відрядження особисто з`явитися в офіс роботодавця, підписати звіт про використані під час відрядження кошти (авансовий звіт) та надати якісні копії відміток закордонного паспорту про перетин кордону. Копії відміток можна надати електронною поштою на адресу, що зазначена у договорі, або використовуючи програму Вайбер на номер телефону, який вказаний у договорі (а.с.163). Також згідно з пунктом 2 наказу TOB "БІЛД ВЕЙ" від 03.01.2019 № 5-в "Про відрядження ОСОБА_1 ", працівник повинен відзвітувати за витрати після закінчення відрядження. Проте ОСОБА_1 після повернення з відрядження не подав звіт про використані під час відрядження кошти (авансовий звіт), що визнають сторони по справі.

Доповідною запискою від 24.02.2019 заступник директора ТОВ "БІЛД ВЕЙ" повідомляє директора товариства про виробничу необхідність відрядити ОСОБА_1 до Литовської Республіки, м. Каунас на підприємство UAB "INOVERSLAS" на період з 01.03.2019 по 15.04.2019 (а.с.168).

Наказом директора ТОВ "БІЛД ВЕЙ" від 25.02.2019 №84/1-в у зв`язку з виробничою необхідністю та виконання умов зовнішньоекономічного контракту № 2018/11/01-01 від 01.11.2018 оббивальника меблів ОСОБА_2 направляють у відрядження до Литовської Республіки, м. Каунас на період з 01.03.2019 по 15.04.2019 на підприємство UAB "INOVERSLAS" (а.с.169).

Згідно з доповідною запискою від 28.02.2019 заступник директора ТОВ "БІЛД ВЕЙ" повідомляє директора товариства про те, що станом на 28.02.2019 ОСОБА_1 , який повідомлявся про зазначене відрядження телефоном, не з`явився до офісу товариства для ознайомлення з наказом про відрядження (а.с.170).

01.03.2019 ТОВ "БІЛД ВЕЙ" було складено акт № 1/03 про відсутність працівника на роботі, згідно якого протягом 01.03.2019 ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці без поважних причин (а.с.22,172).

02.03.2019 підприємство UAB "INOVERSLAS" повідомило ТОВ "БІЛД ВЕЙ", що 01 березня 2019 року ОСОБА_1 на робоче місце не вийшов (а.с.171).

ТОВ "БІЛД ВЕЙ" були складені аналогічного змісту акти № 2/03 від 04.03.2019, № 3/03 від 05.03.2019, № 4/03 від 06.03.2019, № 5/03 від 07.03.2019, № 6/03 від 11.03.2019, № 7/03 від 12.03.2019, №8/03 від 13.03.2019, № 9/03 від 14.03.2019, № 10/03 від 15.03.2019, № 11/03 від 18.03.2019, № 12/03 від 19.03.2019, № 13/03 від 20.03.2019, № 14/03 від 21.03.2019, № 15/03 від 22.03.2019, № 16/03 від 25.03.2019, № 17/03 від 26.03.2019, № 18/03 від 27.03.2019, № 19/03 від 28.03.2019, № 20/03 від 29.03.2019, № 21/03 від 01.04.2019, .42 22/03 від 02.04.2019, № 23/03 від 04.04.2019, № 24/03 від 04.04.2019, № 25/03 від 05.04.2019, № 26/03 від 08.04.2019, № 27/03 від 09.04.2019, № 28/03 від 10.04.2019, № 29/03 від 11.04.2019, № 30/03 від 12.03.2019, № 31/03 від 15.04.2019, № 32/03 від 16.04.2019 про відсутність працівника на роботі (а.с.23-53, 173-203).

Наказом TOB "БІЛД ВЕЙ" № 153-к від 16.04.2019 про припинення трудового договору (контракту), оббивальника меблів ОСОБА_1 звільнено 28 лютого 2019 р. за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.17, 222).

Судами встановлено, що копію наказу разом з повідомленням про звільнення ОСОБА_1 вручено 20.04.2019 (а.с.219-221), а позов про поновлення на роботі ОСОБА_1 подано поштою 20.05.2019, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті (а.с.108-109).

Отже, позов про поновлення на роботі подано ОСОБА_1 з додержанням місячного строку з дня вручення копії наказу про звільнення, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, неповнотою з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ "БІЛД ВЕЙ", суд першої інстанції виходив з того, що з наданих Товариством документів неможливо встановити, яка частина суми 37579,19 грн. становила заробітну плату ОСОБА_1 , а яка - добові, вартість проїзду та витрати по найму житла, а тому неможливо встановити, чи були ОСОБА_1 взагалі витрачені якісь кошти на відрядження надмірно. Суд також зазначив, що ТОВ "БІЛД ВЕЙ" не доведено спричинення шкоди ОСОБА_1 Товариству, а тому відсутні підстави для застосування норм ст.130 КЗпП України.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись х такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Судами встановлено, що у період з 04.01.2019 по 17.02.2019 ОСОБА_1 перебував у відрядженні на підприємстві UAB "INOVERSLAS" у м. Каунас Литовської Республіки відповідно до наказу TOB "БІЛД ВЕЙ" від 03.01.2019 № 5-в, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений (а.с.13). Згідно з пунктом 2 цього наказу, працівник повинен відзвітувати за витрати після закінчення відрядження.

Згідно з пунктом 3.2.16. Трудового договору працівник зобов`язаний протягом 2-х банківських днів після повернення з відрядження особисто з`явитися в офіс роботодавця, підписати звіт про використані під час відрядження кошти (авансовий звіт) та надати якісні копії відміток закордонного паспорту про перетин кордону. Копії відміток можна надати електронною поштою на адресу, що зазначена у договорі, або використовуючи програму Вайбер на номер телефону, який вказаний у договорі (а.с.163 Трудовий договір, кожна сторінка якого підписана ОСОБА_1 ).

Згідно з ст.121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Відповідно до довідки про перерахування грошових коштів на відрядження від 19.04.2019, ОСОБА_1 були перераховані кошти на відрядження за період з 04.01.2019 по 17.02.2019 в сумі 37579,19 грн (а.с.21).

Суд першої інстанції зазначив, що з наданих Товариством документів неможливо встановити, яка частина суми 37579,19 грн. становила заробітну плату ОСОБА_1 , а яка - добові, вартість проїзду та витрати по найму житла, проте не вжив процесуальних заходів, щоб усунути наявну неповноту з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи.

Згідно доданих до апеляційної скарги ТОВ «БІЛД ВЕЙ» банківських відомостей про розподіл виплат ТОВ «БІЛД ВЕЙ», наданих АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.266-271), ОСОБА_1 перераховано:

- 15.01.2019 витрати на відрядження - 13741,33 грн;

- 15.02.2019 витрати на відрядження - 13849,76 грн;

- 15.03.2019 витрати на відрядження - 9988,10 грн.

Загальна сума перерахованих ТОВ «БІЛД ВЕЙ» ОСОБА_1 коштів на відрядження складає 37579,19 грн.

ТОВ «БІЛД ВЕЙ» надало до апеляційного суду також кошторис витрат на відрядження на загальну суму 37579,19 грн по різним видам таких витрат: на 13741,33 грн, 13849,76 грн і 9988,10 грн (а.с.314-317).

Згідно наданих ТОВ «БІЛД ВЕЙ» до апеляційного суду розрахункових листків за період з грудня 2018 по квітень 2019 року (а.с.301-302), ОСОБА_1 у вказаний період була нарахована і виплачена заробітна плата у наступних розмірах:

- грудень 2018 : за 8 робочих днів нараховано 1471,52 грн, до виплати 1184,58 грн;

- січень 2019 : за 21 робочий день нараховано 4180,00 грн, до виплати 3364,90 грн, виплачено 25.01.2019 - 1732,00 і 15.02.2019 1632,90 грн;

- лютий 2019 : за 20 робочих днів нараховано 4180,00 грн, до виплати 3364,90 грн, виплачено 15.03.2019 3364,90 грн;

- квітень 2019 : нарахована компенсація за 5 днів відпустки 480,45 грн, до виплати 386,76 грн.

Згідно наданих до апеляційного суду банківських відомостей про розподіл виплат ТОВ «БІЛД ВЕЙ», наданих АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.303-313), ОСОБА_1 було перераховано заробітну плату:

- 15.01.2019 - 1184,58 грн;

- 25.01.2019 - 1732,00 грн;

- 15.02.2019 - 1632,90 грн;

- 15.03.2019 3364,90 грн.

Отже, судом встановлено, що до складу перерахованих ОСОБА_1 коштів на відрядження за період з 04.01.2019 по 17.02.2019 в сумі 37579,19 грн не входила заробітна плата, яка нараховувалась і виплачувалась ОСОБА_1 окремо. У цій справі ОСОБА_1 позовні вимоги про стягнення заробітної плати не заявлено.

Представник ТОВ «БІЛД ВЕЙ» Назаров Р.Ю. повідомив апеляційному суду, що відрахування податків та обов`язкових платежів з коштів на відрядження у загальній сумі 37579,19 грн Товариством не проведено.

Відповідно до пункту 1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Відповідно до пункту 1 розділу II Інструкції скерування працівника підприємства у відрядження у межах України здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджено працівника, строку й мети відрядження.

Відповідно до пункту 12 розділу II Інструкції витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Посилання суду першої інстанції на те, що названа Інструкція про службові відрядження в межах України та за кордон не може бути застосована до даних правовідносин як така, що регулює питання службових відряджень підприємств, установ та організацій, що повністю або частково утримуються (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, не можна визнати обґрунтованим, враховуючи положення ч.9 статті 10 ЦПК України.

Крім того, відповідно до пункту 3.2.16. трудового договору, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений і текст якого ним підписаний на кожній сторінці договору (а.с.162-166), працівник зобов`язаний протягом 2-х банківських днів після повернення з відрядження особисто з`явитися в офіс роботодавця, підписати звіт про використані під час відрядження кошти (авансовий звіт) та надати якісні копії відміток закордонного паспорту про перетин кордону.

Згідно із статтею 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Згідно із статтею 136 КЗпП України покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (стаття 233 КЗпП України).

ОСОБА_1 після повернення з відрядження не подав звіт про використані під час відрядження кошти (авансовий звіт), що визнають сторони по справі.

Отже, у зв`язку з одержанням ОСОБА_1 як працівником ТОВ "БІЛД ВЕЙ" коштів на відрядження під звіт за разовими документами, неподанням звіту про використані під час відрядження кошти (авансового звіту) та неповерненням цих коштів на рахунок підприємства, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "БІЛД ВЕЙ" 37579,19 грн. коштів на відрядження (відрахування податків та обов`язкових платежів не проведено).

З ОСОБА_1 на користь ТОВ "БІЛД ВЕЙ" належить стягнути 4802 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування судового збору, сплаченого при подачі позову (1921 грн) та апеляційної скарги (2881,50 грн).

Також суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зважаючи на таке.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Суд першої інстанції зазначив, що з 01.03.2019 року ОСОБА_1 до офісу ТОВ "БІЛД ВЕЙ" не з`являвся, пояснень про причини неявки не надавав, що підтверджується актом №33/03 від 16.04.2019, згідно з яким протягом березня-квітня 2019 року керівництвом товариства та менеджером з персоналу неодноразово здійснювалися телефонні дзвінки до ОСОБА_1 з метою з`ясування причин його відсутності на робочому місці; під час телефонних розмов останній відмовився надавати будь-які пояснення з цього приводу, надати будь-які підтверджуючі документи, а також прибувати в офіс компанії для з`ясування цих обставин.

Суд першої інстанції вважав необґрунтованим посилання ОСОБА_1 щодо відсутності прогулу на тій підставі, що робочого місця в Україні у нього не було, оскільки на підставі зазначеної ст.139 КЗпП України він зобов`язаний був з`явитися до офісу товариства на виклик керівництва; поважних причин неявки туди він не навів.

Тому відсутність ОСОБА_1 не тільки на підприємстві UAB "INOVERSLAS", а й в офісі ТОВ "БІЛД ВЕЙ" з 01.03.2019 по 30.03.2019 суд першої інстанції визнав прогулом, а його звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України - законним.

Проте, з висновками суду першої інстанції не може погодитись суд апеляційної інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний:

1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Згідно з пунктом 1.4. Трудового договору (а.с.162), виробничим майданчиком для працівника є виробничий майданчик Замовника.

Після укладення трудового договору з ТОВ "БІЛД ВЕЙ" ОСОБА_1 був відряджений на підприємство UAB "INOVERSLAS" у м. Каунас Литовської Республіки, де він працював оббивальником меблів у період з 04.01.2019 по 17.02.2019 згідно з наказом директора TOB "БІЛД ВЕЙ" від 03.01.2019 № 5-в.

Отже, по справі встановлено, що роботодавець до початку роботи за укладеним трудовим договором не повідомив ОСОБА_1 місцезнаходження його робочого місця «оббивальника меблів».

Наказом директора ТОВ "БІЛД ВЕЙ" від 25.02.2019 №84/1-в оббивальник меблів ОСОБА_1 знов направлявся у відрядження на підприємство UAB "INOVERSLAS" до м. Каунас Литовської Республіки на період з 01.03.2019 по 15.04.2019.

Судам першої та апеляційної інстанцій не надано належних та допустимих доказів ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про відрядження від 25.02.2019 №84/1-в, тому відсутні підстави стверджувати, що він був повідомлений роботодавцем про умови та строки даного відрядження, що є поважною причиною його відсутності на підприємстві UAB "INOVERSLAS" у березні 2019 року.

ТОВ "БІЛД ВЕЙ" не визначено відповідно до статті 29 КЗпП України робоче місце ОСОБА_1 , тому відсутній сам факт порушення трудової дисципліни, оскільки не може бути поставлено в провину працівнику відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого рогботодавцем працівникові не було повідомлено.

Тому не можна визнати обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що на підставі ст.139 КЗпП України ОСОБА_1 зобов`язаний був з`явитися до офісу Товариства.

Отже, за наведених вище обставин звільнення ОСОБА_1 за прогул не можна вважати законним.

Судом першої інстанції розмір середнього заробітку працівника не встановлено.

Згідно з довідкою ТОВ «БІЛД ВЕЙ» (а.с.300), наданою до апеляційного суду, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 203,90 грн. (розрахунок проведено відповідно до кількості робочих днів).

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задоволити; оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасувати; позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити: визнати незаконним наказ Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" №153-к від 16.04.2019 про припинення трудового договору з ОСОБА_1 на підставі ч.4 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді "Оббивальник меблів" у Товаристві з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" з 01 березня 2019 року; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2019 року по 24 грудня 2019 року

Оскільки середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за 1 робочий день складає 203,90 грн., а час вимушеного прогулу - 204 робочих дні за період з 01.03.2019 по 24.12.2019, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає: 203,90 грн х 204 робочих дні = 41595,60 грн (відрахування податків та обов`язкових платежів із вказаної суми не проведено).

Враховуючи, що ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору при подачі позову та апеляційної скарги, з ТОВ "БІЛД ВЕЙ" належить стягнути в дохід держави 3842 грн. судового збору (768,40 грн. х 2 = 1536,80 грн. за подачу позову до суду 1 інстанції; 1152,60 грн. х 2 = 2305,20 грн. за подачу апеляційної скарги).

Керуючись статтями 141, 367, 368, 374 п.2 ч.1, 376 п.4 ч.1, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" до ОСОБА_1 про стягнення перерахованих, але не відзвітованих коштів на відрядження задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" перераховані, але не відзвітовані кошти на відрядження в сумі 37579 (тридцять сім тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 19 коп. (відрахування податків та обов`язкових платежів не проведено).

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним наказ Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" №153-к від 16.04.2019 про припинення трудового договору з ОСОБА_1 на підставі ч.4 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді "Оббивальник меблів" у Товаристві з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" з 01 березня 2019 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2019 року по 24 грудня 2019 року в сумі 41595 (сорок одна тисяча п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 60 коп. (відрахування податків та обов`язкових платежів не проведено).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" 4802 (чотири тисячі вісімсот дві) грн. 50 коп. в рахунок відшкодування сплаченого при подачі позову та апеляційної скарги судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛД ВЕЙ" в дохід держави 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. судового збору, не сплаченого ОСОБА_1 при подачі позову та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 грудня 2019 року.

Головуючий: Судді: