Справа № 510/1595/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.08.19 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Сорокіна К.В.

-при секретарі Івановій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 47846,16 грн. за договором № б/н від 21.08.2013 р. про отримання кредиту у розмірі 1700 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач та його представник адвокат Златі Н.С. (ордер серії ОД № 319091 від 28.03.2018 р.) у судове засідання не з`явились, направили до суду відзив на позовну заяву.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відповідь на відзив.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: розрахунок заборгованості за договором № б/н від 21.08.2013 р., укладеного між позивачем та ОСОБА_1 , заборгованість складає - 47846,16грн.; анкета - заява ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 21.08.2013 р.; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» 30 днів пільгового періоду»; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затвердженого наказом від 06.03.2010 р. № СП-2010-256.

Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що позивач - АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитними зобов`язаннями в розмірі 47846,16 грн.. та стягнути з нього судовий збір у сумі 1600 грн. 00 коп., зазначивши, що 21.08.2013р. із відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, оформлений у вигляді анкети - заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно із яким позичальнику був наданий кредит в сумі 1700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Кредитні кошті були надані позивачем в повному обсязі. Однак, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, не надав своєчасно позивачу кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 21.08.2013 року, має заборгованість в розмірі 47846,16 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 1954,72 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 39136,86 грн, заборгованість за нарахованою пенею та комісією - 4000 грн., а також 500,00 грн. - штрафу фіксованої частини та 2254,58 грн. - штрафу процентної складової.

Крім того, судом встановлено, що з 21.05.2018 р. ПАТ КБ «Приватбанк» змінило назву на АТ КБ «Приватбанк», що відповідно до ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про Акціонерні товариства» не є його перетворенням та не тягне за собою правонаступництва.

Відповідач позовні вимоги не визнав та направив до суду відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначив, що вимога банку про стягнення штрафу (фіксована частина - 500 грн. та процентна складова - 2254,58 грн.) відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, ст. 61 КУ, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно - правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень закріплених у ст. 61 КУ щодо заборони подвійної цивільно - правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така позиція викладена у постанові ВСУ від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цз15. Також відповідач зазначає, що позивачем проведено розрахунок заборгованості без урахування строку позовної давності, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України передбачено, що нарахування суми пені за період, який перевищує один рік, суперечать вимогам закону. Виходячи із правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Таким чином, пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред`явлення позову, оскільки позивач звернувся з позовною заявою до суду 11.10.2017 р., то розрахунок пені повинен бути проведений за період з 11.10.2016 р. по 11.10.2017 р. Крім того, відповідач просив застосувати позовну давність. Загальний строк позовної давності складає 3 роки, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, остання оплата, яка проведена відповідачем була здійснена 07.04.2014 р., тобто з цієї дати починається перебіг строку давності, таким чином останній день пред`явлення позову - 07.04.2017 р., а позивач звернувся до суду із позовом - 11.10.2017. На підставі вищевикладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача направив до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 КУ, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пені і штраф є формами неустойки, але не окремим та самостійними видами юридичної відповідальності. Пені та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкції, а у межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різний набір санкцій. Таким чином, згідно зі ст. 61 КУ не обмежується розмір санкцій або їх набір при залучені до одного виду юридичної відповідальності. Крім того, можливість застосування штрафу та пені закріплюється також у ст. 14 ЗУ «Про державний матеріальний резерв» від 24.01.1997 № 51/97-ВР в ред.. від 30.07.20110 р. Щодо застосування строків позовної давності представник позивача посилається рішення ВСУ у справі № 6-14цс14 від 18.06.2014 р., в якому зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки, отже картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк пере випущеної карки до останнього дня - 06.2017 р., позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 28.09.2017 р., тобто до спливу строку позовної давності.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Згідно ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Обґрунтовуючи даний розмір заборгованості банк посилався на те, що згідно Умов та правил надання банківських послуг в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 Умови та правил надання банківських послуг, на суму від 100 грн., включає прострочені зобовязаання, передбачені п.п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил , Клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується як : пеня = базова процентова ставка по договору/30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту + 50 грн.(одноразово)). Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.549 ЦК України та п.2.1.1.7.6 Умови та правила надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500.00 грн. (в еквіваленті 500.00 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову.

Відповідно до п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Умови та правила надання банківських послуг, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором.

Згідно інформації у вказаній анкеті-заяві від 21.08.2013 року ОСОБА_1 висловив свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомлений та згоден із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

З урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати, з звязку з чим суд при розгляді данної справи враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В анкеті-заяві від 21.08.2013 року містяться лише персональні дані відповідача, дата та його підпис. При цьому, у вказаній анкеті-заяві від 21.08.2013 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг.

Крім того, у цій анкеті - заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.08.2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract", «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору, однак цими Витягами, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яких із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 39136,86 заборгованості по процентам за користування кредитом , 4000 - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2254,58 (процентна складова) - задоволенню не підлягають.

У той же час, із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та, частково погашаючи заборгованість за кредитом, фактично визнавав факт отримання ним кредитних коштів.

Доказів на спростування отримання кредитних коштів у розмірі, зазначеному в розрахунку банку, відповідач суду не надав.

Банком наданий розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість за тілом наданого кредиту становить 1954,72 грн.

Суд вважає, що строк позовної давності не пропущений, оскільки відповідно до правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки, отже картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Дана позиція узгоджується із висновками ВСУ у справі № 6-14цс14 від 18.06.2014 р..

Отже, строк перевипущеної карки до останнього дня - 06.2017 р., позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 28.09.2017 р., тобто до спливу строку позовної давності.

На підставі вищенаведеного і враховуючи, що існування заборгованості за тілом кредиту відповідачем не спростовано та зазначена заборгованість не погашена, суд вважає, що вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 1954,72 грн. є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України, а тому задовольняє позов в цій частині.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наданого платіжного доручення від 20.09.2017 р. позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 1600 грн., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме: 65,37 грн. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір заявленого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 1954,72 грн.*1600 грн./47846,16 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 526, 549, 610, 612, 1048-1049, 1054, постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 1954,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у сумі 65,37 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін