ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6991/19 Справа № 199/3840/19 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2019 року

по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про продовження обмежувального припису,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2019 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про продовження обмежувального припису.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про продовження обмежувального припису - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким продовжити обмежувальний припис терміном на шість місяців стосовно ОСОБА_2 , який було видано відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.04.2019 року по справі №199/1538/19.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.03.2019 року, заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволена частково, заборонено ОСОБА_2 наближатися до заявника на відстань ближче 100м за місцем її мешкання: АДРЕСА_1 та в інших місцях, вести листування з заявником, телефонні перемовини, розмови в соціальних мережах або контактувати через інші засоби зв`язку.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.03.2019 року визначено термін дії припису один місяць від дня набрання законної сили рішенням Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровськ від 01.03.2019 року у справі № 199/1538/19. Рішення суду від 01.03.2019 року набрало законної сили 11.04.2019 року, таким чином термін дії припису згідно додаткового рішення суду був з 11.04.2019 року по 11.05.2019 року.

Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

З метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами прийнято Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, відповідно до п.п.3, 6, 7, 8 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закону) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Статтею 16 вищезазначеного закону передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема відповідно до п. 2 - це усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Відповідно до висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 955 від 28.03.2019 року, у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: 4-х синців на лівому плечі, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), чи удару об такий (такі), можливо в термін, на який вказує обстежена. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Окрім того, обставини заподіяння тілесних ушкоджень заявнику ОСОБА_1 є предметом доказування у кримінальному провадженні №30000565 від 17.04.2019 року за ч.1 ст.125 КК України.

Однак, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення та доведеність винуватості особи у вчиненні злочину, а є підставою для початку досудового розслідування у справі та перевірки обставин, наведених у повідомленні про кримінальне правопорушення.

Також, необхідно зазначити, що події, з приводу яких здійснюється кримінальне провадження, відбувались до початку дії обмежувального припису.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України, який розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, належні докази вчинення ОСОБА_2 стосовно заявниці домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування обмежувального припису, його продовження, заявником суду не надані.

Даних про те, що ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності в матеріалах справи відсутні.

Згідно пояснень сторін, свідків, дослідженого відеозапису конфлікту сторін 26.03.2019 року, судом першої інстанції встановлено, що між сторонами дійсно відбуваються словесні конфлікти з приводу визнання будинку по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, користування вказаним будинком.

Крім того, заінтересована особа заявив суду першої інстанції про наявність у провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська цивільної справи за його позовом до заявника про поділ майна подружжя, що підтверджено суду даними з сайту «Судова влада».

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що заявником не надано беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому підстав вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці, у суду відсутні.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції невірно встановлено те, що рішення суду від 01.03.2019 року набрало законної сили 11.04.2019 року, таким чином, термін дії припису згідно додаткового рішення суду був з 11.04.2019 року по 11.05.2019 року, не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки не спростовують оскаржуване рішення суду.

Також, належних і достатніх доказів з метою оцінки ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, заявник суду не надала.

Доводи апеляційної скарги, що з боку ОСОБА_2 до апелянта була застосована фізична сила, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки вказані обставини не можуть бути достатнім доказом для видання обмежувального примусу за правилами глави 13 розділу IV ЦПК України.

Твердження в апеляції щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час вирішення заяви неконкретні, необґрунтовані та не відповідають обставинам справи, а відтак, не беруться до уваги.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнич