Номер провадження: 22-ц/813/2263/19
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 12 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення від права на спадкування та позбавлення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись з позовом до відповідача та просили усунути ОСОБА_3 від права на спадкування та позбавити права користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Вимоги позову обґрунтували тим, що на підставі договору міни (реєстровий № 5872), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. 11 грудня 2008 року, ОСОБА_6 належала 1/3 частка квартири АДРЕСА_2 .

29.11.2015 ОСОБА_6 загинув внаслідок заподіяння йому ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті. Зазначена обставина підтверджується вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 05.07.2017 року, який набрав законної сили згідно з ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.10.2017 року.

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить частка зазначеної квартири.

ОСОБА_3 (після розірвання шлюбу ОСОБА_7 ), яка доводиться матір`ю ОСОБА_6 , своєчасно прийняла спадщину, оскільки звернулася до нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори Толстих Н.М. із заявою про прийняття спадщини, але відмовилася від свого права на спадщину на користь ОСОБА_8

13.01.2016 ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини за №786 до майна померлого ОСОБА_6 , та була заведена спадкова справа №358/2016, що підтверджується листом Четвертої ОДНК №5412/0214 від 11.12.17 та витягом про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі № 43584819 від 13.04.2016.

ОСОБА_2 є сином загиблого ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Одеської міської ради 08.09.1999, актовий запис №1015). ОСОБА_4 , ОСОБА_5 також є синами загиблого ОСОБА_6 .

На час відкриття спадщини всі діти спадкодавця ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 постійно проживали із спадкодавцем, а тому відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину.

Відповідач ОСОБА_3 доводилася дружиною загиблому ОСОБА_6 , на час його загибелі постійно проживала із спадкодавцем, а тому відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України також вважається такою, що прийняла спадщину. Зазначена обставина підтверджується довідкою про склад сім`ї № 566 від 14.12.2017, виданою дільницею № 1 КП «ЖКС «Пересипський».

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 12.11.2018 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент надання адміністративних послуг ОМР, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення від права на спадкування, позбавлення права користування житловим приміщенням задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , свідоцтво про смерть від 15.04.2016 року - відповідний актовий запис №12312 від 30.11.2015 року.

Відмовлено в задоволені позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права користування квартирою АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції від 12.11.2018 року в частині відмови щодо позбавлення ОСОБА_3 права користування квартирою та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_3 права користування спірною квартирою.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є 1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; 3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; 4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч.3 цієї статті.

Згідно зі ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, що на підставі договору міни (реєстровий № 5872), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. 11 грудня 2008 року, ОСОБА_6 належала 1/3 частка квартири АДРЕСА_2 .

На підставі цього ж договору 2/3 частини цієї квартири належать ОСОБА_2 , який є позивачем по справі.

Відповідач ОСОБА_3 була зареєстрована в цій квартирі та мала право користування нею як член сім`ї власників ОСОБА_6 та ОСОБА_2

29.11.2015 року ОСОБА_6 загинув внаслідок заподіяння йому ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті. Зазначена обставина підтверджується вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 05.07.2017 року, який набрав законної сили згідно з ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.10.2017 року.

Після смерті ОСОБА_6 спадщину на належну йому частку квартири прийняли його сини - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , а також брат загиблого ОСОБА_1 , на користь якого від спадщини відмовилась матір загиблого.

Відповідач ОСОБА_3 доводилася дружиною загиблому ОСОБА_6 , на час його загибелі постійно проживала із спадкодавцем, а тому відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України також вважається такою, що прийняла спадщину. Зазначена обставина підтверджується довідкою про склад сім`ї №566 від 14.12.2017 року, виданою дільницею №1 КП «ЖКС «Пересипський».

Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом,

Відповідно до матеріалів справи відповідач відсутня за місцем проживання з 29.11.2015 року, у зв`язку з її засудженням за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, відносно спадкодавця.

Згідно з вироком початок відбування покарання ОСОБА_3 обчислюється з моменту її взяття під варту з 30.11.2015 року, тобто на день звернення позивачів до суду ОСОБА_3 була відсутня у квартирі більше, ніж два роки.

Колегія суддів вважає, що у рішенні відсутній висновок суду стосовно оцінки причини такої відсутності як поважної або неповажної, хоча саме від встановлення саме цього факту залежить вирішення спору щодо позбавлення ОСОБА_3 права користування квартирою.

Факт засудження особи, яка скоїла злочин, засвідчує стан судимості. Він виникає з моменту набрання вироком суду чинності і триває до її зняття або погашення. Стан судимості тягне за собою значні як обмеження кримінально-правового, так і загальноправового характеру. Ці обмеження діють протягом частини або всього строку стану судимості, є похідними від нього і не входять у зміст покарання.

Обмеження кримінально-правового характеру, передбачені КК України, зокрема у вигляді позбавлення волі як виду кримінального покарання, який є правовим наслідком вчинення злочину і відповідно до кримінального законодавства (ст.63 КК) полягає в примусовій ізоляції засудженого та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи. При цьому особа обмежується у праві вільно та за власною ініціативою обирати місце проживання, користуватися жилими приміщеннями й іншим майном.

Обмеження загальноправового характеру передбачаються нормами державного, адміністративного, цивільного, трудового та деяких інших галузей права. Обмеження, спричинені станом судимості, передбачені і нормами цивільного права (наприклад, ст.13 Закону України «Про свободу пересування і вибір місця проживання в Україні»).

Як наслідком скоєння кримінального правопорушення чинне українське законодавство не передбачає позбавлення права користування житловим приміщенням особу, яка вчинила злочин. Тому посилання апелянтів, що в даному випадку позбавлення права є наслідком вчинення кримінального правопорушення необхідно відхилити.

Разом з тим, суд вважає посилання суду першої інстанції на вимоги ст.405 ЦК України такими, що не в повному обсязі відповідають специфіці зазначених правовідносин, зокрема диспозиція ст.405 ЦК України розрахована на ситуації, коли користування залежить від волі та прямо не стосується випадків, коли особа фізично обмежена правом користування через відбуття покарання у вигляді позбавлення волі. В такому випадку припинення права користування можливо здійснювати в порядку ст.406 ЦК України за умови доведення обставин вказаних у цій статті.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції були правильно застосовані норми діючого законодавства, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 12.11.2018 року в частині мотивування на підставі ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 12 листопада 2018 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.12.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький