Справа № 2о-114/2008
Провадження № 22-ц/810/607/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

22 серпня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Коновалової В.А. (суддя - доповідач), Авалян Н.М., Єрмаков Ю.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у цивільній справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 серпня 2008 року

за заявою Верхньопокровської сільської ради Старобільського району Луганської області про визнання спадщини відумерлою,

в с т а н о в и в:

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 26 серпня 2008 року заяву Верхньопокровської сільської ради Старобільського району Луганської області про визнання спадщини відумерлою задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , яка не є учасником даної справи та не приймала участі у розгляді справи звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 29 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 серпня 2008 року залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 357 та ст. 185, ч. 3 ст. 357 ЦПК України у зв`язку з недоліками апеляційної скарги, ненаданням доказів того, що вона є спадкоємицею померлої ОСОБА_2 та прийняла спадщину після смерті останньої у встановленому законом порядку, пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Копію ухвали Луганського апеляційного суду від 29 липня 2019 року ОСОБА_1 отримала 01 серпня 2019 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2018 року) судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 294 (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваного рішення суду) заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення Старобільського районного суду Луганської області проголошено 26 серпня 2008 року.

В апеляційній скарзі та клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення з апеляційною скаргою ОСОБА_1 просить поновити строк подання апеляційної скарги на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 серпня 2008 року, в обґрунтування чого зазначає, що строк звернення пропущено через скрутне матеріальне становище, необізнаність у галузі права, через стан здоров`я, оскільки вона є інвалідом ІІ групи, страждає рядом захворювань, які перешкоджають їй вільно пересуватися, хворобливий стан потребує постійного амбулаторного лікування, обмеження життєдіяльності, у зв`язку з чим її соціальна комунікація є утрудненою. Також, ОСОБА_1 посилається на те, що про наявність оскаржуваного рішення суду вона дізналась, коли звернулась у 2019 році з позовною заявою до суду про поновлення строку та визнання права власності на спадкове майно після того, як дізналась про наявність спадкового майна у вигляді земельних ділянок. Копію вказаного рішення суду отримала у 2019 році.

Посилаючись, як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження на те, що строк звернення пропущено через стан здоров`я, оскільки вона є інвалідом ІІ групи, страждає рядом захворювань, які перешкоджають їй вільно пересуватися, хворобливий стан потребує постійного амбулаторного лікування, обмеження життєдіяльності, у зв`язку з чим її соціальна комунікація є утрудненою, проте ОСОБА_1 доказів на підтвердження цих обставин до апеляційної скарги не надано.

У зв`язку із ненаданням ОСОБА_1 доказів на підтвердження вищевказаних обставин як на причину пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційним судом вказана причина пропуску не визнавалась неповажною, а надавався строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання доказів на підтвердження обставин, на які ОСОБА_1 посилається як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження.

З урахуванням викладених обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та в клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення з апеляційною скаргою причини пропуску на апеляційне оскарження рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 серпня 2008 року є неповажними.

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що про оскаржуване рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 серпня 2008 року їй стало відомо у 2019 році.

Проте, із матеріалів справи № 2о-114/2008 за заявою Верхньопокровської сільської ради Старобільського району Луганської області про визнання спадщини відумерлою вбачається, що у 20 жовтня 2009 року ОСОБА_1 зверталась до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 серпня 2008 року за нововиявленими обставинами.

11 листопада 2009 року ОСОБА_1 до суду першої інстанції подано заяву про залишення без розгляду її заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами (а.с. 27) та ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 12 листопада 2009 року заява ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами залишена без розгляду.

Наведене спростовує посилання ОСОБА_1 на те, що про наявність оскаржуваного рішення суду вона дізналась, коли звернулась у 2019 році з позовною заявою до суду про поновлення строку та визнання права власності на спадкове майно після того, як дізналась про наявність спадкового майна у вигляді земельних ділянок. Копію вказаного рішення суду отримала у 2019 році.

Отримання ОСОБА_1 копії Старобільського районного суду Луганської області від 26 серпня 2008 року у 2019 році не може свідчити про поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки остання 20 жовтня 2009 року зверталась до суду першої інстанції із заявою про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами, а відтак була обізнана із оскаржуваним рішенням суду, доказів на підтвердження об`єктивних перешкод, які б завадили їй своєчасно подати апеляційну скаргу не надала.

Апеляційна скарга на вказане рішення суду подана 23 липня 2019 року, про що свідчить штамп на поштовому конверті відправлення. Тобто, апеляційна скарга подана майже через десять років після того, як ОСОБА_1 дізналась про постановлення рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 серпня 2008 року.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 надавався строк для надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із наведенням поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження шляхом її подачі до Луганського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали та вона була попереджена, якщо заяву не буде подано в зазначений строк або вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, то буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Норми чинного ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються у кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

У пунктах 37,38 рішення Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 у справі "Мушта проти України" зазначено "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У § § 46, 47 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні у підставах для поновлення строків (§ 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, заява № 8371/02).

Європейський суд з прав людини зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без поважних є втручанням у принцип правової визначеності, який є складовим принципу верховенства права.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Крім того, в ухвалі Луганського апеляційного суду від 29 липня 2019 року зазначалось, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху із наданням останній строку для подання до Луганського апеляційного суду доказів того, що вона є спадкоємицею померлої ОСОБА_2 та прийняла спадщину після смерті останньої у встановленому законом порядку та для подання апеляційної скарги, в якій зазначити, в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду.

Як зазначалось вище, копію ухвали Луганського апеляційного суду від 29 липня 2019 року ОСОБА_1 отримала 01 серпня 2019 року, проте від останньої на виконання ухвали Луганського апеляційного суду від 29 липня 2019 року не надходило будь-яких доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу пропуску строку на апеляційне оскарження, отже недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі Луганського апеляційного суду від 29 липня 2019 року, ОСОБА_1 не усунуті.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 пропущено строк апеляційного оскарження рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 серпня 2008 року, зазначені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі причини пропуску на апеляційне оскарження рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 серпня 2008 року є неповажними, не надано доказів того, що вона є спадкоємицею померлої ОСОБА_2 та прийняла спадщину після смерті останньої у встановленому законом порядку, тому суд вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 серпня 2008 року.

Керуючись статтями 357, 358 ЦПК України, суд у складі колегії суддів

у х в а л и в:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 серпня 2008 року, зазначені в апеляційній скарзі та клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення з апеляційною скаргою.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 серпня 2008 рокуза заявою Верхньопокровської сільської ради Старобільського району Луганської області про визнання спадщини відумерлою.

Копію цієї ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами надіслати ОСОБА_1 .

Копію ухвали надіслати Верхньопокровській сільській раді Старобільського району Луганської області у порядку, визначеному статтею 272 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її складення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді В.А. Коновалова

Н.М. Авалян

Ю.В.Єрмаков