ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4269/19 Номер провадження 22-ц/814/3323/19Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2019 року у складі судді Миронець О.К.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради,

в с т а н о в и в:

В липні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

Позов мотивовано тим, що з 01.03.2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Від вказаного шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя між ними не склалося через несумісність характерів, протилежні погляди на основи сімейного життя, відсутність взаєморозуміння і довіри. Через постійні сварки та конфлікти вони припинили ведення спільного господарства і стали проживати окремо. Їх малолітній син проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини не бере.

Також вказує, що у її власності перебуває квартира АДРЕСА_1 , в якій з народження і по даний час проживає їх син. Відповідач є фізичною особою підприємцем, власного житла не має та проживає за межами міста з матір`ю та родичами.

Посилаючись на викладене, просила суд шлюб розірвати, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 9000 грн. щомісячно до досягнення повноліття, починаючи з 29.07.2019 року та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 , а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований 01.03.2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 212 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 розірвано.

Прізвище чоловіка після розірвання шлюбу Супрун, жінки Супрун.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29.07.2019 року.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання, але не більше ніж за 1 місяць.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 1536,80 грн. судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині стягнення аліментів на утримання дитини, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставина справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 9000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29.07.2019 року. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що спільний син сторін проживає з нею та перебуває на її утриманні. Він відвідує низку занять, які йому подобаються. Фізичні та розумові навантаження передбачають необхідність повноцінного харчування та придбання екіпірування та інше, що тягне за собою значні фінансові витрати.

Вказує, що відповідач є особою працездатного віку, має постійне місце роботи, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, а тому є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу дитині у заявленому нею розмірі 9000 грн.

Крім того вказує, що у 2018 році відповідач придбав автомобіль Skoda Rapid, а 12.11.2017 року та 20.03.2018 року відпочивав за кордоном, що свідчить про те, що витрати та спосіб життя відповідача прямо вказують на приховування ним частини доходів і бажання ухилитися від сплати аліментів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Київським відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ 01.09.2014 року.

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої ОСББ «Курчатова 3А» від 28.05.2019 року, позивач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з нею за вказаною адресою зареєстрований та проживає син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані фактичні обставини сторонами у справі визнаються та не оспорюються.

Вирішуючи справу в частині позовних вимог про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку надає не постійно та у відповідності до норм Сімейного Кодексу України є підстави для стягнення аліментів, розмір яких визначено судом у 2500 грн. на місяць.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Частиною другою статті 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із частинами 1, 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно довідки № 14 від 20.08.2019 року відповідач ОСОБА_2 працює на посаді робітник в ФОП ОСОБА_5 з березня 2019 року, його заробітна плата становить 4200 грн.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.

Крім того, згідно статті 26 Закону України «Про оплату праці» передбачено випадки обмеження розміру відрахувань із заробітної плати.

Так, частиною 1 цієї статті передбачено, що відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством.

При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам.

Враховуючи обставини, встановлені статтею 182 СК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів у 2500 грн. на місяць, що відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи.

Позивач не надала суду належних і допустимих доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти саме у заявленому розмірі 9000 грн., а встановлені судом обставини справи свідчать про відсутність підстав, які надають можливість відповідачу сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це визначено оскаржуваним судовим рішенням.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно технічного паспорту на автомобіль Skoda Rapid, реєстраційний номер НОМЕР_2 , даний автомобіль було придбано під час перебування сторін у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_4 року, а витрати платника аліментів на переліт Київ-Шарм Єль Шейх-Київ, що доведені стягувачем, не перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, тому до обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, не відносяться.

Обґрунтовуючи необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина, позивач на підтвердження позовних вимог надала копії квитанцій про оплату занять з малювання та хореографії, копії видаткових накладних про придбання продуктів харчування та засобів гігієни, а також копії розрахункових книжок про оплату комунальних послуг.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_6 від 30.05.2019 року ОСОБА_3 відвідує заняття з плавання в басейні «Нептун» по АДРЕСА_3 , у період з вересня по травень 2019 року.

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_7 від 25.07.2019 року ОСОБА_3 відвідує заняття з танців в колективі «Ювента» за адресою: майдан АДРЕСА_4 , буд. АДРЕСА_5 , м. АДРЕСА_6 , вартість занять на місяць складає 450 грн.

Проте, такі доводи апелянта про те, що вона несе витрати на відвідування дитиною занять з плавання, малювання та хореографії, не є підставою для стягнення аліментів у більшому розмірі, оскільки такі витрати мають характер додаткових витрат на дитину, що не входять до складу аліментів, та встановлюються в порядку, визначеному статтею 185 СК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду та не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи та ухвалив рішення, яке відповідає закону, а тому підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна