Справа № 372/208/19
Провадження № 2-734/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2019 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бондаренко Є.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що діють в інтересах малолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації в Київській області, про виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що діють в інтересах малолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації в Київській області в якому просить висилити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки, кадастровий № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке придбане на електронних торгах, що проводились 07.12.2008 року Державним підприємством «СЕТАМ», що підтверджується Актом про реалізацію предмета іпотеки від 13.12.2008 року. Позивач набув права власності на зазначений житловий будинок та земельну ділянку, що в порядку діючого законодавства України має право володіти, користуватись та розпоряджатись майном на власний розсуд та без обмежень, але на день звернення до суду в спірному будинку продовжують проживати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх неповнолітні діти: ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , чим порушують право власності позивача та обмежують його у користуванні майном. Так, відповідачам надсилались письмові вимоги про добровільне звільнення житлового будинку, однак вимога була проігнорована, хоча у відповідача ОСОБА_4 , відповідно інформаційної довідки є інше житло, що є у його приватній власності з 2010 року, а саме домоволодіння загальною площею 53,7 кв.м., що розташоване по АДРЕСА_2 , а також земельні ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та площею 0,392 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , що розташовані по АДРЕСА_2 . А тому позивач вважає, що його право порушене тому підлягає захисту шляхом виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

21 січня 2019 року винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків.

19 березня 2019 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

06 червня 2019 року винесено ухвалу про закриття провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_13 Н.М. в судовому засіданні позов підтримала повністю та вказала, що позивач є добросовісним набувачем спірного будинку та земельної ділянки, придбав на електронних торгах, за ним зареєстроване право власності, видане свідоцтво про право власності, однак вільно володіти, користуватись та розпоряджатись даним майном на власний розсуд не може, оскільки відповідачі, що проживають в спірному будинку відмовляються добровільно висилитись в інше житло, що належить відповідачу ОСОБА_4 , а саме в АДРЕСА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_14 О.І в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив щодо його задоволення, оскільки висилити відповідачів без надання іншого житла не можливо враховуючи що в спірному будинку проживають четверо неповнолітніх дітей, про що позивач перед придбанням на електронних торгах був обізнаний. Відповідачі вимогу про їх виселення не отримали, крім того спірний будинок був в іпотеці, у зв`язку з цим висилити відповідачів не можна. У відповідачів є інше житло, будинок, що знаходиться АДРЕСА_2 , загальною площею 50 кв.м., однак для шестеро осіб він не придатний для проживання, враховуючи його знос 53%.

Представник служби у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації в Київській області Чепурна С.А. в судове засідання не з`явилася, подала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала вказавши, що незрозуміло на підставі чого спірне житло було подане на електронні торги, оскільки з боку державних чи приватних виконавців до органу опіки та піклування, а також служби у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації щодо надання дозволу на відчуження будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки не надходило. Просила суд врахувати право дітей на житло та необхідність захистити їх права.

Вислухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.12.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №372/2575/17 виданого 24.05.2018 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 12096000, 00 грн., винесено акт про реалізацію предмета іпотеки (лот реалізації майна 313942) ВП №57059320 відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», ст.41 Закону України «Про іпотеку» передано на реалізацію нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 342,9 кв.м., житловою площею 102,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,1217 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий № НОМЕР_1 , що розташована за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 на праві власності. Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 07.12.2018 року за №374563 Державним підприємством «СЕТАМ» переможцем (покупцем) визнано ОСОБА_3 .

Свідоцтвами від 14.12.2018 року зареєстрованими в реєстрі за №2343, 2344, посвідченими приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області відповідно до ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.41 ЗУ «Про іпотеку» та на підставі Акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. 13.12.2018 року м. Буча ВП №57059320, а також витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №8239337 від 20 серпня 2013 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№149656434, 149656761 від 14.12.2018 року ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,1217 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий № НОМЕР_1 , яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Як зазначено у вказаному вище свідоцтві про придбання майна з прилюдних торгів, майно, яке придбане ОСОБА_3 раніше належало ОСОБА_4 : домоволодіння - на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Кравченко І.С. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2007 року та зареєстрований в реєстрі за №6722 та на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Кравченко І.С. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2007 року та зареєстрований в реєстрі за №6720 та на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку №09, який виданий 13 серпня 2008 року Управління земельних ресурсів Обухівського району Київської області.

У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України).

Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.386 ЦК України, власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій які можуть порушити його право та усунення перешкод в користуванні власністю.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 8 ч.1,ч.2 ст.346 ЦК України встановлено, що право власності припиняється уразі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Як встановлено судом спірне домоволодіння та земельна ділянка кадастровий № НОМЕР_1 , які розташовані за адресою АДРЕСА_1 належали на праві власності відповідачу ОСОБА_4 .

Вказане нерухоме майно в передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» в рамках виконавчого провадження було реалізовано та придбано позивачем ОСОБА_3 про що видано відповідні правовстановлюючі документи, на підставі яких за позивачем проведено державну реєстрацію права власності на домоволодіння та земельну ділянку.

Таким чином, позивач у передбаченому законом порядку набув право власності на домоволодіння та земельну ділянку, а відповідач ОСОБА_4 , в силу ст.346 ЦК України втратив право власності.

Згідно ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.3 ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

З фактичних обставин справи вбачається, що відповідачі була власниками спірного житлового приміщення та будучи зареєстрованими на законних правових підставах проживали до відчудження спірного будинку на прилюдних торгах, а також продовжують проживати після виникнення у позивача права власності на спірний будинок, тобто передбачене законом право користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм, якщо в іпотеку передано жиле приміщення, яке було придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів, підстави для виселення мешканців із зазначеного жилого приміщення без надання їй іншого постійного житла відсутні.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15) та від 02 вересня 2015 року (справа № 6-1049цс15), яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Матеріали справи не містять доказів придбання спірного житлового приміщення за рахунок кредиту банку, тому правові підстави для виселення мешканців без надання іншого жилого приміщення у порядку ч.2-4 ст.109 ЖК Української РСР відсутні.

Суд вважає, що позивачем належно не наведено правове обґрунтування позову, наведені у позові правові норми не можуть слугувати достатньою правовою підставою для задоволення позовних вимог, а з фактичних обставин справи правових підстав для виселення відповідачів як мешканців житла без надання іншого жилого приміщення за визначених позовом обставин не вбачається.

Як зазначено представником позивача та не спростовано представником відповідача та відповідачами, останні разом з малолітніми дітьми на теперішній час продовжують мешкати в спірному домоволодінні.

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ,Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №152382602 за ОСОБА_4 на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 53,7 кв.м, житловою площею 39,9 кв.м., відсоток зносу 58, а також земельні ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та площею 0,392 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , що розташовані по АДРЕСА_2 .

Статті 14, 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що держава забезпечує дітей правом на проживання, діти членів сім`ї наймача або членів його сім`ї мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права неповнолітніх підлягають захисту на підставі п. 3 ст. 1 Конвенції про права дитини, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей».

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

У відповідності до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та той факт, що служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації в Київській області заперечує у задоволенні позовних вимог в частині, що стосується малолітніх дітей, а також те, що будь-яких звернень від державних чи приватних виконавців щодо надання дозволу на відчуження спірного домоволодіння та земельної ділянки не надходило, суд вважає що позивачем не надано суду доказів наявності в малолітніх дітей іншого житла, а подана ним інформаційна довідка №31480553, з якої вбачається за відповідачем ОСОБА_4 право власність на домоволодіння в АДРЕСА_2 , загальною площею 53,7 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м. матеріали стін: дерев., відсоток зносу:58, загальна вартість нерухомого майна:26923, є недостатнім помешканням для відповідачів та їх малолітніх дітей.

При розгляді цієї справи судом не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для виселення відповідачів та їх малолітніх дітей.

Частини 1, 2 ст. 89 ЦПК України передбачають, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, не виявлено порушень прав позивача, які б підлягали судовому захисту, позовні вимоги не ґрунтуються на законі, не узгоджуються із наявними у справі доказами, не доведені і безпідставні.

Таким чином, позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 16, 20, 317, 319, 321, 383, 391, 405, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 107 Житлового кодексу Української РСР, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що діють в інтересах малолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації в Київській області, про виселення, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко