Справа № 266/622/19
Провадження № 2/266/444/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

13.08.2019 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Д`яченко Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сологуб Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 29.08.2018 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики грошей. Відповідно до умов договору позики, відповідачка отримала від нього в борг грошові кошти у розмірі 165287,00 гривень, що еквівалентно 5880,00 доларів США, зобов`язавшись повернути суму до 29.09.2018 року. При цьому відповідач не виконала свої зобов`язання за договором позики, у зв`язку із чим позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Крім того, умовами договору передбачено штраф за прострочку повернення суми займу у розмірі 2% від суми простроченого платежа за кожний місяць прострочення. Так станом на 06.11.2018 року відповідач не повернула суму боргу у розмірі 5880,00 доларів США, а також штрафні санкції у розмірі 2% від суми простроченого платежу за 37 днів по 117,6 доларів США, що у загальному розмірі складає 4351,20 доларів США. Просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму боргу у розмірі 287599,03 гривень, а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору.

В подальшому позивач уточнив та доповнив свої позовні вимоги та просив суд сягнути з ОСОБА_2 , яка станом на 08.01.2019 року становить суму еквіваленту 17640,00 доларів США, а саме 495860,40 гривень.

Відповідно до ухвали суду від 25.02.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Пудак ОСОБА_3 ., який діє на підставі ордеру надали в судове засідання письмові заяву, в яких просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі у разі неявки відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату та час судового розгляду справи, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, до суду не з`явилася, із будь-якими заявами на адресу суду не зверталася, тому суд, за згодою сторони позивача, ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що позивач не заперечував щодо заочного розгляду справи, суд, керуючись ч. 4 ст. 223 , ч. 1 ст. 280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку.

Так судом встановлено, що 29 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики грошей, за умовами якого позивач позичив на строк 1 місяць відповідачу грошові кошти в сумі 165287,00 гривень, що еквівалентно 5880,00 доларів США, а відповідачка прийняла у власність вказану суму та зобов`язалася повернути таку саму суму грошових коштів в національній валюті, що буде еквівалента 5880,00 доларів США за курсом Національного банку України станом на день повернення позики (остаточного розрахунку). (а.с.5)

З розписки від 29.08.2018 року слід, що ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5880,00 долаів США. (а.с.6)

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти чи інші речі, які визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

За умовами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, встановленому договором.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.526, 527 ЦК України зобов`язання повинно бути виконано належним чином та відповідно з умовами договору та вимог Цивільного кодексу. Боржник повинен виконати свої обов`язки, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням вимог, визначених змістом зобов`язання.

Як встановлено судом, то відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Так, договором позики грошей від 29.08.2018 року встановлено, що сторони домовилися, що у випадку прострочення позивальником строку повернення суми позики згідно п. 3 цього договору позичальник зобов`язана сплатити позикодавцю штраф у розмірі 2% (два відсотки) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Сплата штрафу, передбаченого цим пунктом, не звільняє позичальника від виконання зобов`язань, за порушення яких вони передбачені. (пункт 13)

Перевіряючи правильність розрахунку позивача, суд погоджується із ним повністю, так основана сума заборгованості становить 5880,00 доларів США, а сума штрафу станом на 08.01.2019 року складає 11760,00 доларів США.

Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 взяла у борг грошові кошти в іноземній валюті, що підтверджено відповідною розпискою.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет N 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Аналогічна правова позиція зазначена у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц та є обов`язковою для застосування судами.

За таких обставин, суд з урахуванням перевіреного розрахунку позивача, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме про стягнення суми боргу та штрафу в іноземній валюті, без зазначення її гривневого еквіваленту, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином з відповідача підлягає стягнути судовий збір у розмірі 4984,00 гривень на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,12,77,81,141,263,265,279,280-283 ЦПК України, ст.526-527,536,625,1046,1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 заборгованість за договором позики від 29.08.2018 року у розмірі 17640 (сімнадцять тисяч шістсот сорок) доларів США 00 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у загальному розмірі 4984,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення буде складено 22.08.2019 року.

Суддя Д`яченко Д. О.