Справа № 727/5470/19
Провадження № 2/727/1088/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці,

у складі: головуючого судді Слободян Г.М.

за участю секретаря судових засідань: Ільчука М.В.

за участю сторін:

- позивача ОСОБА_1 , - відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця с. Малятинці Кіцманського району Чернівецької області про розірвання шлюбу, - ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач послалася на те, що сумісне життя з відповідачем не склалося, між сторонами постійно виникають сварки. В шлюбі є дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказує, що подружніх відносин не підтримує з відповідачем з квітня 2019 року, шлюб носить формальний характер. Вважає, що подальше збереження сім`ї є неможливим, просить шлюб розірвати, судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони 25.12.2015 року зареєстрували шлюб, який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , актовим записом 2331, копія якого наявна в матеріалах справи (а. с. 5).

Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції зроблено актовий запис N 172, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 , копія якого наявна в матеріалах справи (а. с. 6), яка проживає з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9).

На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, відповідач проживає за місцем реєстрації в с . Малятинці Кіцманського району Чернівецької області, що ним було підтверджено в судовому засіданні, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач відзиву на позовну заяву не подав. В судовому засіданні причиною розпаду сім`ї сторони визнали відсутність взаємної поваги один до одного, а також і те, що відповідач відвідує заклади із гральними автоматами, офіційно ніде не працює, матеріальної допомоги в сім`ю не надає. Вказані причини відповідачем не заперечувалося.

Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Валліанатос та інші проти Греції" від 07.11.2013 року (Заяви N N 29381/09 та 32684/09) передбачено: "Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є "живим" документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя". Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: "що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.".

З врахуванням наведеного, категоричність позивача примиритися з відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них.

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Таким чином, суд вважає, що позов обгрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

На підставіст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з пояснення позивачки ОСОБА_1 , остання просила відновити її прізвище набуте до шлюбу - ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача слід стягнути судові витрати понесені позивачем на її користь документально підтверджені, у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 104, 105, 110, 112, 113 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 25.12.2015 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , актовим записом 2331 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - розірвати.

Прізвище ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу відновити дошлюбне - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця с. Малятинці Кіцманського району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору, документально підтвердженого квитанцією140 від 17.05. 2019 року в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення складено 09.08.2019 року.

Суддя Слободян Г.М.