ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2019 року м. Чернівці

справа № 725/4394/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Одинака О.О.,

секретар: Герман Я.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 червня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Федіної А.В., дата складання повного тексту 27.06.2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 , який уточнено 18.10.2018 року, про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 25 000 грн на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з 24.04.1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017 року. Від шлюбу у сторін народилися: сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Оскільки діти проживають з позивачем, а згоди з відповідачем в позасудовому порядку щодо утримання дітей сторони не дійшли, просила позов задовольнити з урахуванням того, що ОСОБА_4 займається підприємницькою діяльністю, має мінливий дохід й відмовляється добровільно і регулярно сплачувати кошти на утримання дітей.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та

Провадження №22-ц/822/854/19 Категорія 50

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 5500 грн. щомісячно на кожного з дітей, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.08.2018 року і до досягнення кожним з дітей повноліття.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Допущено негайному виконанню рішення в частині стягнення аліментів у межах платежів за один місяць.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його змінити та стягнути з ОСОБА_4 на утримання дітей аліменти у розмірі по 2 750 грн. Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд в оскаржуваному рішенні послався на наявність у відповідача у власності нерухомого майна (нежитлових приміщень) по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 , однак вказані приміщення вибули з володіння ОСОБА_4 на підставі договорів дарування та купівлі-продажу, а приміщення по АДРЕСА_1 пошкоджено пожежею, чим завдано відповідачу збитків на суму 15 000 000 грн.

Крім того, наголошує, що судом не враховано наявність у ОСОБА_4 дитини від іншого шлюбу та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Посилаючись на ст.180 СК України просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Разом із тим, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1-2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В силу ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В силу ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У відповідності до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років у 2019 році становить: з січня по 30 червня - 2027,00 грн., з 01 липня по 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня 2218,00 грн.

За змістом положень ст.ст.1, 2 ЗУ «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

За положеннями, які містяться в п.17 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб (далі - Перелік).

Відповідно до пункту 1 цього Переліку утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 1) основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; 2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; 3) грошових і натуральних премій; 4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; 5) заробітної плати, що зберігається під час відпустки, а також з одержуваної при звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; 6) заробітної плати, що зберігається під час виконання державних і громадських обов`язків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати; 7) винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій; 8) винагороди, що виплачується штатним літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературного гонорару, а також нештатним літературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню; 9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років; 10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності, що встановлені в колективних сільськогосподарських підприємствах; 11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій; 12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у зв`язку з втратою працездатності внаслідок каліцтва або іншого пошкодження здоров`я, за винятком сум для відшкодування витрат на догляд за ними, на додаткове харчування, санаторно-курортне лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих; 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам першої групи на догляд за ними; 14-1) державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства, призначеної відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам; 15) стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням професійних навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів; 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства; 17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях; 18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки або земельної частки (паю); 19) інших видів заробітку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 24.04.1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого у сторін народилися: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.7-10 т.1).

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією відповідного рішення суду (а.с.11 т.1).

Вказані обставини сторонами визнаються та не спростовуються.

Згідно з наявних в матеріалах справи звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування до органів доходів і зборів за 10 місяців 2017 року вбачається, що ФОП ОСОБА_4 сплатив заробітну плату працівникам у розмірі 174 202,42 грн без податків (а.с.133-184 т.1).

Крім того, ФОП ОСОБА_4 сплачено Чернівецькому РЕМ за 12 місяців 2017 року 100 151,45 грн. за спожиту електроенергію (а.с.242 т.1).

Відповідно до даної АТ «ПриватБанк» інформації у ОСОБА_4 наявні відкриті депозитні рахунки, платіжні картки, а також рахунки приватного підприємця, на яких постійно відбувається рух коштів (а.с.31-69 т.2).

Згідно інформації, наданої АТ «Укрсиббанк» від 06.03.2019 року, у вказаній банківській установі наявні два банківські рахунки відкриті на ім`я ОСОБА_4 , на одному з яких рух коштів не відбувається, а на іншому станом на 31.12.2018 року залишок коштів дорівнює нулю, при цьому станом на 31.12.2018 року як дебет, так і кредит становив 51000 грн. (а.с.119 т.2).

Також, судом першої інстанції встановлено наявність у власності відповідача рухомого майна, а саме транспортного засобу марки ВМW Х5 2011 року випуску (а.с.16 т.1).

07.03.2018 року між відповідачем та ОСОБА_10 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири та на момент розгляду даного спору по суті відсутні належні та допустимі докази набуття відповідачем у власність квартири за вказаним договором, а також наявності в нього невиконаних фінансових зобов`язань за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 06.03.2018 року, відповідно до якого він зобов`язувався сплатити продавцю ТОВ «Трембіта» грошову суму в розмірі 2 900 300 грн до 06.04.2018 року (а.с.46, 48 т.1).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази матеріального стану сторін по справі, які б свідчили про їх реальні доходи та давали можливість суду визначитися з розміром стягуваних аліментів. Наведені обставини руху коштів та зобов`язань не містять відомостей про доходи самого ОСОБА_4 , а сукупність вартісного вираження наявного у власності апелянта майна не входить до Переліку, з якого стягуються аліменти.

Крім того, з копії свідоцтва про шлюб від 14.11.2017 року серія НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 (а.с.52 т.1), проте доказів народження малолітньої дитини від цього шлюбу не надано.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі по 5500 грн на кожну дитину до досягнення ними повноліття, суд першої інстанції вірно визначився з обов`язком батька утримувати неповнолітніх дітей, однак не врахував всі обставини справи, не надав оцінку матеріальному становищу платника аліментів, що останній за твердженням ОСОБА_1 , здійснює підприємницьку діяльність, від якої має мінливий дохід, крім того, не звернув уваги, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей.

Положеннями ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивача на майновий стан ОСОБА_4 , яким придбано низку нежитлових приміщень, не свідчить про те, що вони придбані за отримані ним доходи від підприємницької діяльності, а не за власні накопичення чи за рахунок інших джерел. Зважаючи на наведене, придбання об`єктів нерухомості за визначені в договорі суми коштів не є таким доходом у розумінні заробітку, який враховується під час розрахунку розміру аліментів, а лише вказує на матеріальний стан платника як одну із складових при визначенні розміру аліментів.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 не виконано обов`язку доведення належними та допустимими доказами про реальні доходи ОСОБА_4 , а останнім, у свою чергу, не надано належних доказів перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною.

З урахуванням вищенаведеного та принципів справедливості, добросовісності і розумності, беручи до уваги те, що відповідно до Закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а батьки несуть рівні обов`язки по утриманню дітей, при визначені розміру аліментів слід виходити із визнання ОСОБА_4 їх розміру по 2 750 грн на кожну дитину.

Відповідно до пп.1, 3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 червня 2019 року в частині розміру стягнутих аліментів змінити.

Встановити до сплати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі по 2 750 грн щомісячно на кожну дитину.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, О.О. Одинак/