Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 316/844/17

провадження № 61-41051св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Нестеренко Ілона Анатоліївна,

відповідач - Державна казначейська служба України,

представник відповідача - Богуш Павло Миколайович,

третя особа 1 - Енергодарська місцева прокуратура Запорізької області,

представник третьої особи 1 - Ковальова Наталія Сергіївна ,

третя особа 2 - Енергодарський відділ поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області на постанову апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Крилової О. В., Кухаря С. В. від 06 червня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), треті особи: Енергодарська місцева прокуратура Запорізької області, Енергодарське відділення поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури.

Позовна заява мотивована тим, що 17 лютого 2014 року заступник начальника СВ Енергодарського МВ ГУМВС України в Запорізької області Табацький Д. А. повідомив його про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 240, частиною першою статті 367 КК України, а 20 лютого 2014 року йому було вручено обвинувальний акт.

24 лютого 2016 року Енергодарським міським судом Запорізької області було винесено вирок, яким його визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 240 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності складу кримінального правопорушення в його діяннях. Вирок набрав законної сили 26 березня 2016 року.

Позивач вважає, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, тривалого знаходженням під слідством і судом з 17 лютого 2014 року по 26 березня 2016 року, йому заподіяно моральну шкоду. Тривалість та нервовість судових процесів призводили до морального виснаження і неможливості сконцентруватися на інших справах, що негативно відобразилось на життєвих стосунках з близькими на спроможності повноцінно працювати та заробляти кошти. Знаходження тривалий час в якості обвинуваченого, негативно відзначилось і на ділової репутації та його престижу. Крім того, він поніс витрати на правову допомогу адвоката та витрати, пов`язані з явкою до суду.

Посилаючись на викладене, позивач на підставі статті 56 Конституції України, пункту 2 частини другої статті 1167, статей 1176, 1190 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» просив відшкодувати моральну шкоду в розмірі 80 825,80 грн, яку стягнути з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України, а також понесені ним витрати на правовому допомогу на загальну суму 21 120 грн та витрати, пов`язані з явкою до суду в розмірі 7 426,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 25 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 40 412,90 грн, витрати на правову допомогу за договором про надання правової допомоги від 17 лютого 2014 року в сумі 15 800 грн, витрати на правову допомогу за договором про надання правової допомоги від 27 квітня 2017 року в сумі 5 120 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що права позивача були обмежені протягом тривалого часу внаслідок протиправного притягнення до кримінальної відповідальності, а тому наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди у розмірі, визначеному з урахуванням засад розумності, виваженості, справедливості, а також характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань. При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив з розміру мінімальної заробітної плати як розрахункової величини у розмірі 1600 грн, із застосуванням пункту 3 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06грудня 2016 року № 1774-V11, а не з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, яка становила 3200 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення на користь позивача витрати на правову допомогу адвоката, суд виходив із їх обґрунтованості та документального підтвердження.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат, пов`язаних з явкою до суду, суд виходив із їх недоведеності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 06 червня 2018 року з урахуванням ухвали цього ж суду від 04 липня 2019 року про виправлення описки апеляційну скаргу ДКС України залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Нестеренко І. А. задоволено частково. Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 25 жовтня 2017 року в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 40 412,90 грн скасовано та прийнято в цій частині нову постанову. Стягнуто з ДКС України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 80 825,80 грн на відшкодування моральної шкоди шляхом списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету України.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що розмір моральної шкоди необхідно розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом (25 місяців і 8 днів), який станом на 01 січня 2017 року становив 3 200 грн, а не застосовувати для визначення розміру моральної шкоди розрахункову величину в розмірі 1 600 грн.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2018 року заступник прокурора Запорізької області подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, всупереч пунктів 3, 9 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, безпідставно визначив суму відшкодування шкоди, виходячи з мінімальної заробітної плати у розмірі 3 200 грн, застосувавши її розмір у якості розрахункової величини, а не 1 600 грн. Висновок апеляційного суду про те, що вказаний закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин є помилковим, оскільки зазначений нормативний акт є спеціальною нормою щодо Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», яким визначається розмір мінімальної заробітної плати для визначення розміру виплат на відшкодування моральної шкоди.

Оскільки постанова апеляційного суду не оскаржується в частині вирішення позову про стягнення витрат, пов`язаних з явкою до суду та на правову допомогу, то в цій частині не є предметом касаційного оскарження (стаття 400 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 316/844/17 з Енергодарського міського суду Запорізької області.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 травня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 18 червня 2013 року до Єдиного реєстру досудового розслідування було внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 240, частиною першою статті 367 КК України та було розпочато кримінальне провадження № 0000023.

17 лютого 2014 року заступник начальника СВ Енергодарського МВ ГУМВС України в Запорізької області Табацький Д. А. повідомив ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 240, частиною першою статті 367 КК України.

20 лютого 2014 року ОСОБА_1 було вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000023 від 18 червня 2013 року, за частиною другою статті 240 та частиною першою статті 367 КК України, складений слідчим Табацьким Д. А. та затверджений прокурором прокуратури м. Енергодар Тендеренко В. П., справу передано на розгляд до Енергодарського міського суду Запорізької області.

12 грудно 2014 року Енергодарським міським судом було винесено вирок, згідно з яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 367 КК України, та виправдано його за відсутністю в діянні складу злочину. За частиною другою статті 240 КК України ОСОБА_1 визнано винним з призначенням покарання у вигляді штрафу в розмірі 6 800 грн.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2015 року вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 грудня 2014 року в частині засудження ОСОБА_1 за частиною другою статті 240 КК України скасовано, призначено в указаній частині новий розгляд в суді першої інстанції.

24 лютого 2016 року Енергодарським міським судом було винесено вирок, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 240 КК України та виправдано його у зв`язку з недоведеністю наявності складу кримінального правопорушення в його діяннях. Вирок набрав законної сили 26 березня 2016 року.

Таким чином, позивач перебував під слідством з 17 лютого 2014 року (повідомлення про підозру) по 26 березня 2016 року (набуття вироком суду законної сили) - 25 місяців і 8 днів.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2017 року встановлено на рівні 3 200 грн.

З урахуванням вище наведеного, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що внаслідок заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв`язку із безпідставним перебуванням позивача під слідством та судом, вона підлягає відшкодуванню за 25 місяців та 8 днів із розрахунку мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення, тобто на 2017 рік, яка становила 3 200 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи заступника прокуратури Запорізької області у касаційній скарзі про те, що для визначення розміру відшкодування позивачеві моральної шкоди необхідно брати як розрахункову величину у розмірі 1 600 грн, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, на який посилається заявник у касаційній скарзі, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.

Однак, відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачеві не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстави для застосування наведеної норми до виниклих правовідносин відсутні. Крім того, вказаним Законом не вносилися зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд апеляційної інстанції правильно застосував положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та визначив розмір відшкодування моральної шкоди із розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 3 200 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Запорізької області від 06 червня 2018 року в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 80 825,80 грн на відшкодування моральної шкоди шляхом списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету України, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун