Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 654/18/17-ц

провадження № 61-29075св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О. (суддя-доповідач), Петров Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_4 , на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 квітня 2017 року у складі судді Охтень А. А. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Склярської І. В., Базіль Л. В., Пузанової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування частини будинку.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 травня 2016 року, яке набрало законної сили 18 липня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики на загальну суму 247 901,07 грн. Крім того, ухвалою суду було вжито заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час примусового виконання судового рішення, йому стало відомо, що майно, на яке можна було звернути стягнення, відповідач, на підставі договору дарування від 06 липня 2016 року, подарував своїй дочці - ОСОБА_3 , а саме: 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи те, що ОСОБА_2 відчужив належне йому майно з метою уникнення виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно та сторони за договором не створили для себе певних правових наслідків, які випливають з договору дарування, а тому вищезазначений договір дарування є фіктивним, просив:

1) визнати недійсним договір дарування 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , серія та номер НВТ 993621 , НВТ 993622, реєстровий № 1192, виданий 06 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршаловою М. В.

2) стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 06 липня 2016 року. Вирішено питання судових витрат.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідачі не передбачали настання реальних правових наслідків, обумовлених спірним правочином, їх дії направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно від батька до дочки з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів на користь позивача.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що рішення Голопристанського районного суду від 24 травня 2016 року набрало законної сили 18 липня 2016 року, тобто після укладання договору дарування від 06 липня 2016 року. Крім того, ухвала Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 лютого 2016 року про накладення арешту на спірне майно йому не направлялася, він не був обізнаний про її наявність. Пунктом 4 договору дарування частини житлового будинку від 06 липня 2016 року зазначено, що предмет договору під забороною (арештом) відчуження, в іпотеці відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не перебував. Висновки судів про недобросовісність ОСОБА_3 ґрунтуються на припущеннях, оскільки вона не знала про його боргові зобов`язання перед позивачем.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню знаступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до матеріалів цивільної справи № 654/559/16-ц судом встановлено, що 04 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 247 901,07 грн.

05 лютого 2016 року ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на майно ОСОБА_2 , зокрема на 1/2 частину жилого будинку, розташованого на АДРЕСА_1 (а. с. 9).

Належність вказаного нерухомого майна відповідачу підтверджувалась витягом про реєстрацію права власності № 14017605.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської областівід 24 травня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг за договором позики в загальній сумі 247 901,07 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості, 06 липня 2016 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Підставою виникнення речового права є договір дарування частки житлового будинку серія та номер НВТ 993621 НВТ 993622 №1192, посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршаловою М. В. (а. с. 10-15).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц, від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц.

Як встановлено судами, ОСОБА_2 був обізнаний про наявність рішення Голопристанського районного суду Херсонської областівід 24 травня 2016 року з моменту його ухвалення, про що, зокрема, свідчить участь його представника в судовому засіданні та подання ним апеляційної скарги на це рішення.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, урахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що спірний договір дарування нерухомого майна, укладено сторонами, які є близькими родичами, без наміру реального настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином; дії сторін направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів.

Отже, розглядаючи зазначений позов, суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про те, що відповідач не знав про існування ухвали Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 лютого 2016 року про накладення арешту на спірне майно, оскільки така йому не направлялася, не грунтуються на встановлених судами обставинах та матеріалах справи.

Крім того, сам факт існування такої ухвали свідчить про наявність підстав для заборони відчудження спірного майна з метою забезпечення в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог. Вжиті заходи забезпечення позову у даному випадку були спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідача, як власника нерухомого майна, щодо вчинення дій з можливого його відчуження на період вирішення спору.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо встановлених обставин справи, не спростовують висновків судів по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_4 , залишитибез задоволення.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. М. Сімоненко А. А. Калараш А. О. Лесько Є. В. Петров С. П. Штелик