Провадження № 2/161/808/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Мельничук Т.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд із вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 30 вересня 2018 року вона святкувала зі своєю родиною та знайомими весілля сина у ресторані ''Фата Моргана " по вул. Шевченка, 1а у м. Рожище Волинської області . Близько 18-00 годин з нею стався нещасний випадок, у санвузлі ресторану, через його несправність. Зокрема, по плитці туалету, з унітазу текла вода і адміністрація на зауваження та прохання усунути несправність не реагувала, аргументуючи тим, що у закладі відсутні прибиральниця та сантехнік. Як наслідок, вона послизнулась, впала і зламала руку. Першу медичну допомогу їй надали медики Рожищенської центральної райлікарні, зробивши знімок і наклавши фіксуючу медичну шину, про що зафіксовано в реєстраційному журналі лікарні і направлено її у Луцьку міську клінічну лікарню, де її оглянули, зробили додатковий знімок і наклали гіпс на ліву руку, встановивши діагноз: «Багатоуламковий закритий перелом лівої променевої кістки зі зміщенням». 12.10.2018р. після чергового обстеження, її поклали в стаціонар Волинської обласної клінічної лікарні, у відділення ортопедії, травматології та артрології, де 16.10.2018р. була зроблена операція з установкою апарату Ілізарова, що підтверджується медичними документами.

Посилається на те, що їй завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які полягають у щоденних негативних переживаннях та спогадах, тривозі, фіксованості уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживаннях, фізичних незручностях та психологічному дискомфорті, неможливості підбору щоденного одягу на металеву конструкцію апарата Ілізарова, тимчасовій відірваності від активного соціального життя, нестійкому настрої, відсутності нормального сну, виснаженості, емоційній напрузі, дратівливості, неможливості догляду за хворим батьком, який має діагноз: «Хвороба Паркінсона» і за висновком лікарсько-консультаційної комісії м. Луцька потребує постійного стороннього догляду. Отримавши травму, вона не взмозі була продовжувати святкувати весілля єдиного сина. У молодого подружжя та всіх гостей був зіпсований настрій. Наслідки перенесеної травми на даний час до кінця не відомі, проте вже призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидкої втомлюваності, пасивності, пригніченості, невпевненості в собі, тривоги з приводу майбутнього.

Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, їй заподіяно моральні страждання, які вона оцінює у 45 000 гривень. Зазначає, що відповідач, як надавач послуг, своєю безвідповідальністю та бездіяльністю порушила п.1 ст.16 , п.5 ст.16 Закону України «Про захист прав споживачів».

Розмір матеріальної шкоди вона оцінює у 10450грн., яка складається з понесених витрат на обстеження, медикаменти, проведення операції та лікування.

Посилаючись на наведене, відповідно до ст. ст. 22, 23, 1166,1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 10, 22, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» , позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь 10 450 грн. матеріальної шкоди та 45 000 грн. моральної шкоди, а всього стягнути 55 450 грн.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив, згідно з яким остання просить відмовити в задоволенні позову.

Відзив обґрунтовує тим, що лише через через три місяці, а саме: 28 грудня 2018 року, при отриманні поштою ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області, їй стало відомо про те, що як стверджує позивач, нібито у належному їй закладі «Фата моргана», розташованому на вул . Шевченка, 1 а в м. Рожище Волинської області, 30 вересня 2018 року, під час святкування весілля сина, ОСОБА_1 впала та зламала руку. Про даний факт позивач ОСОБА_1 їй ні в телефонному режимі, ні при особистій зустрічі, не повідомляла. Будь-яких претензій не висловлювала, навпаки, після святкування весілля було проведено повний розрахунок за надані послуги. Надати допомогу на придбання ліків та операцію ні 30 вересня 2018 року, ні пізніше, остання не просила. Тому подання нею позову до неї про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, для неї є несподіванкою.

Відповідно до ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 10, 22, 23 ЗУ «Про захист прав споживачів» відповідач ОСОБА_3 повинна відшкодувати їй матеріальну та моральну шкоду, у зв`язку із ушкодженням її здоров`я у її ресторані». На думку, відповідача, вказані статті не є конкретними правовими підставами для відшкодування нею будь-яких коштів ОСОБА_1 .

Так, у ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» йдеться про права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Вказана стаття містить 13 частин, проте жодна з них за своїм змістом не може слугувати правовою підставою для задоволення позову.

Статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено відповідальність за порушення законодавства про захист прав споживачів. Ця стаття визначає розмір господарсько-адміністративних стягнень, які застосовуються Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів і не є правовою підставою для задоволення позову.

Посилаючись на ст.ст.22, 1166 ЦК України, як підставу для задоволення позову та стягнення з неї коштів, позивач не зазначає, які саме її цивільні права відповідачем порушено.

На її думку, відсутні будь-які цивільно-правові підстави її відповідальності, оскільки позивачем не надано належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів на підтвердження законності вимог про стягнення з неї на її користь 10 450 грн. матеріальної шкоди та 45 000 грн. моральної шкоди., а тому просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з наведених у позовній заяві мотивів.

Відповідач в судовому засіданні позову не визнала з підстав, вказаних у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК).

Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами, 30 вересня 2018 року позивач святкувала весілля свого сина у ресторані '' Фата Моргана" по вул. Шевченка, 1а у м. Рожище Волинської області , що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру №182 закладу відповідача ОСОБА_3 про оплату завдатку на весілля (а.с.5).

Згідно наданої позивачем копії: довідки №804 від 30 вересня 2018 року; довідки №10608 від 30 вересня 2018 року; виписки із медичної картки стаціонарного хворого №16014 від 22 жовтня 2018 року; виписки із медичної картки стаціонарного хворого №16014 від 22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 дійсно, 30 вересня 2018 року, зверталася за медичною допомогою, у зв`язку з травмою руки, їй було проведено операцію і вона проходила лікування у Волинській обласній клінічній лікарні. Долучені до позовної заяви фіскальних чеків свідчать про придбання позивачем ліків.(а.с.6,7,9-14).

Разом з тим, у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, те що позивачу саме в результаті дій відповідача заподіяно тілесні ушкодження, про які вона зазначає в позові і що саме ці дії призвели ОСОБА_1 до лікування.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за таких підстав, наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Як передбачено ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачем не надано належних, достатніх доказів неправомірних дій відповідача, тому відсутній причинний зв`язок між неправомірними діями та шкодою, за таких обставин, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, не підлягають до задоволення.

Суд не вважає беззаперечним доказом вини відповідача показання допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що зі слів ОСОБА_8 йому стало відомо про отримання нею травми в туалетній кімнаті кафе «Фата Моргана», внаслідок несправності каналізаційної системи.

Сам по собі факт отримання позивачем травми в кафе, без підтвердження належними доказами у цьому вини відповідача, не може бути підставою для відповідальності за завдану шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Враховуючи вищевикладене, оскільки судом не встановлено факту порушення прав позивача винними діями та/або бездіяльністю відповідача, та спричинення позивачу моральної шкоди , у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є також безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 76, 79, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 22, 23 Закону України «Про захист прав споживача», суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта