КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/7345/2019 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Яворського М.А.

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним. Зазначив, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за його позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів у сумі 3 061 204,77 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року в порядку забезпечення позову був накладений арешт у межах суми позовних вимог у розмірі 3 061 204,77 грн. на всі об`єкти нерухомого і рухомого майна ОСОБА_4 із забороною суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вносити будь-які зміни (записи), окрім запису про накладення арешту, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, перереєстрації, скасування реєстрації речових прав та їх обтяжень, у тому числі з відкриттям розділу, у Державному реєстрі речових прав на нерухомей майно та їх обтяжень стосовно об`єктів нерухомості, право приватної власності на яке зареєстроване за відповідачем. Арешт майна ОСОБА_4 мало забезпечити позов в тому числі і за рахунок квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року його позов був задоволений частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на його користь 2 072 060,14 гpн. При підготовці заяви про примусове виконання рішення суду йому стало відомо, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 перейшло до ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 19 червня 2018 року, укладеного з відповідачкою ОСОБА_1 . З змісту договору дарування убачалось, що квартира АДРЕСА_2 належала дарувальнику ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року про затвердження мирової угоди в справі про розподіл майна подружжя між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року за його апеляційною скаргою ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року про затвердження мирової угоди між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 була скасована. Посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_1 набула право власності на спірну квартиру всупереч вимогам закону, у момент набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру згідно ухвали суду від 21 травня 2019 року все майно ОСОБА_4 перебувало під обтяженням згідно ухвали Печерського районного суду м.Києва від 21 грудня 2017 року, ОСОБА_2 просив визнати недійсним укладений 19 червня 2018 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 договір дарування квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним Договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений 19 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотарільного округу Савельєвим А.Ю., та зареєстрований у реєстрі за № 1284.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704,80 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити про відмову у позові ОСОБА_2 Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання про відкладення розгляд справи, а рішення ухвалено за її відсутності. Суд не звернув уваги на те, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року про затвердження мирової угоди між нею та ОСОБА_4 була скасована з направленням справи для розгляду до суду першої інстанції. За наслідком розгляду справи про поділ майна подружжя рішення ще не ухвалено. У суду були відсутні підстави висновку про порушення прав ОСОБА_2 .

Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що оспорюваний договір дарування зачіпає права та інтереси обтяжувача ОСОБА_2 .

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 повторно не з`явився. Колегія суддів дійшла висновку про можливість слухання справи у відсутність відповідача ОСОБА_3 , зважаючи на те, що адреса місця проживання ОСОБА_3 за матеріалами справи співпадає за адресою відповідачки ОСОБА_1 . Всі адресовані ОСОБА_3 поштові відправлення суду повертаються відділенням зв`язку за закінченням терміну зберігання. Як пояснив суду представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 обізнаний про розгляд даної справи судом першої та апеляційної інстанції. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутністю можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідач ОСОБА_3 не подавав суду заяву про зміну місця свого проживання або знаходження.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 і представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в провадженні Печерського районного суду м.Києва перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , чоловіка відповідачки ОСОБА_1 , про стягнення грошових коштів у сумі 3 061 204,77 грн. в зв`язку з невиконанням останнім умов договору від 07 жовтня 2016 року №31 на здійснення поставки обладнання для системи «Розумний будинок» та проведення програмувальних та пусконалагоджувальних робіт.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 21 грудня 2017 року в порядку забезпечення позову накладений арешт у межах суми позовних вимог на всі об`єкти нерухомого і рухомого майна ОСОБА_4 із забороною суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям; акредитованим суб`єктам; державним та приватним нотаріусам) вносити будь-які зміни (записи), окрім запису про накладення арешту, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, перереєстрації, скасування реєстрації речових прав та їх обтяжень, у тому числі з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень стосовно об`єктів нерухомості, право приватної власності на яке зареєстроване за відповідачем.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дана інформація 27 грудня 2017 року була внесена до Державного реєстру.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2 072 060,14 гpн. предоплати за умовами укладеного між ними договору, 30 993,60 грн. пені та 320,00 грн. судового збору.

Вказане рішення суду сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили.

На виконання рішення суду Деснянським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у місті Киві за заявою ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження № 56626407.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя затверджена мирова угода, якою за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , а також автомобіль марки BMW X5, 2011 року випуску, а за ОСОБА_4 - право власності на машиномісце площею 16,3 кв.м. і лекговий автомобіль марки BMW 740D, 2016 року випуску.

19 червня 2018 року ОСОБА_1 здійснила безоплатне відчуження квартири АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3 шляхом укладання договору дарування.

ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 21 травня 2018 року про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 .

Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року скасована, а справу повернуто до суду для продовження розгляду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений 19 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вказаного рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання на момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину.

Судом встановлено, квартира АДРЕСА_2 є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

На момент затвердження судом мирової угоди між подружжям ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності дана квартира була під арештом відповідно до ухвали Печерського районного суду м.Києва від 21 грудня 2017 року в порядку забезпечення позову ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів. Вжиті судом заходи забезпечення позову ОСОБА_2 була чинними також і на момент укладання договору дарування квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції врахував правовий висновок Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2552цс16 щодо принципу обов`язковості судових рішень, в тому числі й ухвал суду про забезпечення позову. Суд дійшов висновку, що зважаючи на наявний арешт нерухомого майна, ОСОБА_4 не мав права розпоряджатися належним йому майном, у тому числі на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди в справі поділ майна подружжя, яка була відкрита провадженням після вжиття Печерським районним судом м.Києва заходів забезпечення позову ОСОБА_2 .

За апеляційною скаргою ОСОБА_2 постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року ухвала Солом`янського районного суду м.Києва від 21 травня 2018 року про затвердження мирової угоди скасована, а справа направлена суду першої інстанції для продовження розгляду.

З огляду на вжиті ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 21 грудня 2017 року заходи забезпечення позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не мала права на відчуження квартири АДРЕСА_2 від 19 червня 2018 року, укладання ОСОБА_1 оспорюваного договору дарування квартири зачіпає права та інтереси ОСОБА_2 . Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним вказаного договору дарування за позовом ОСОБА_2 .

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що спір про поділ майна подружжя із ОСОБА_4 ще не вирішений, оскільки такі посилання не спростовують висновків суду першої інстанції. Порушення прав та інтересів ОСОБА_2 встановлено матеріалами справи.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Яворський М.А.

Оніщук М.І.