ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Харків

Справа № 641/6629/18

Провадження № 22-ц/818/4201/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря судового засідання : Шабас О.В.,

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27 травня 2019 року, ухвалене суддею Фанда О.А. в залі суду в м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

13 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , під час шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 17 травня 2010 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано. ОСОБА_2 зазначала, що відповідач не займається вихованням сина та його духовним розвитком, не забезпечує матеріально, не сплачує аліменти на його утримання за рішенням суду протягом 7 років, не спілкується з ним. Під час спільного проживання ОСОБА_2 зловживав спиртними напоями, витрачав кошти на ігрові автомати. Відповідач не відвідував з дитиною оздоровчі та медичні установи, не брав участі у навчанні дитини, не відвідував шкільні заходи, не брав участь у позашкільному розвитку дитини тощо. Влітку 2016 року вона з сином виїхала за межі України та на даний час постійно проживають разом в Королівстві Бельгія.

Посилаючись на те, що відповідач без будь-яких поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, ОСОБА_2 просила позбавити його батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано, що відповідач не займається вихованням сина та його духовним розвитком, не забезпечує матеріально, не сплачу аліменти на його утримання за рішенням суду протягом 7 років, не спілкується із ним. Вказує, що під час спільного проживання ОСОБА_2 зловживав спиртними напоями, витрачав кошти на ігрові автомати, відповідач не відвідував з дитиною оздоровчі ті медичні установи, не брав участі у навчанні дитини, не відвідував шкільні заходи, не брав участь у позашкільному розвитку дитини. Матеріали справи місять докази на підтвердження вказаних обставин. Суд першої інстанції не дав належну оцінку заяві малолітнього ОСОБА_3 , в якій дитина висловила свою думку де йому краще навчатися та з ким із батьків проживати, чим знехтував перш за все інтереси дитини.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 14 червня 2006 року перебували у шлюбі.

ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 ).

Згідно інформації Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 26 жовтня 2018 року ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 листопада 2012 року і до повноліття дитини та стягнуто додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 250 грн щомісячно до повноліття дитини.

Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 . Однак встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 9 січня 2013 року № 2020/12293/12 адреса місця проживання відповідача була зазначена невірно. При цьому, на час розгляду справи, ОСОБА_2 вживає дії направлені на погашення виниклої заборгованості.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 та знаходиться на її вихованні. З 2016 року ОСОБА_5 виїхав за кордон та постійно проживає з матір`ю та ОСОБА_6 , з яким ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі з ОСОБА_6 ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В матеріалах справи наявні нотаріально посвідчені заяви зареєстровані в реєстрі №№ 824, 825 від 01 червня 2016 року, згідно яких ОСОБА_2 надавав згоду на здійснення тимчасової поїздки за кордон з України до Турецької Республіки, Республіки Польща та будь-яких країн Шенгенської угоди та в зворотньому напрямку, його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі бабусі - ОСОБА_8 , матері ОСОБА_2 в період з 01 червня 2016 року по 01 червня 2017 року.

Відповідач працює на постійній основі в ПП «Никифоров» де отримує заробітну плату, позитивно характеризується за місцем роботи отримує дохід та на обліках у лікаря нарколога не перебуває.

Висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 22 грудня 2018 року № 808 рекомендовано позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батьком щодо належного виконання своїх обов`язків.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішення по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі відповідних доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судова колегія вважає, що висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 22 грудня 2018 року № 808 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав винесено без достатніх правових підстав, оскільки він недостатньо обґрунтований, має формальний характер.

Колегія суддів вважає, що відсутність у ОСОБА_2 волевиявлення на те, щоб його дитина постійно проживали в іншій країні не свідчать про його ухилення від виховання сина. Ці дії не можна вважати винними та такими, наслідком яких є позбавлення батьківський прав.

Той факт, що відповідач має заборгованість по аліментам, не спростовує висновків суду, оскільки відповідач вживає заходи щодо сплати заборгованості, яка значною мірою погашена.

Колегією суддів встановлено, що конфліктні відносини сторін, перебування дитини в іншій країні стали причинами усунення батька від виховання сина.

Колегія суддів вважає, що відповідач мав можливість вживати більше заходів для отримання можливості брати участь у вихованні сина, однак зазначене не свідчить про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції відсутні підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Позивач звертає увагу на заяву ОСОБА_9 , який висловив свою думку щодо того, де йому краще навчатися та з ким з батьків проживати.

Дійсно, зі змісту заяви ОСОБА_9 вбачається, що він проживає в Бельгії з мамою, молодшим братом та папою, ходить до школи, грає у футбол.

Крім іншого зазначив, що майже не пам`ятає рідного батька ОСОБА_10 , що рідний батько не приймав участі в його житті на Україні, нікуди не ходив з ним, нічого не купував, окрім двох футбольних м`ячів.

У статті 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, закріплені положення, згідно з якими Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Разом з тим, думка дитини щодо позбавлення батька батьківських прав, не є абсолютною для суду, якщо таке позбавлення не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією про права дитини.

Колегія суддів вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не забезпечить інтереси дитини, оскільки остаточно розірве її зв`язок із батьком.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна