Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 504/3348/15-ц

провадження № 61-427св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І.,

учасники справи:

позивач публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто-Франко»

відповідачі: Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, відділ державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2,

заявник ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, на рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 серпня 2016 року в складі колегії суддів: Калараша А. А., Заїкіна А. П., Короткова В. Д.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто-Франко» (далі ПАТ АБ «Порто-Франко») звернулося до суду з позовом до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі Другий Приморський ВДВС Одеського МУЮ), відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області (далі ВДВС Комінтернівського РУЮ в Одеській області), ОСОБА_2 про скасування арешту з заставного майна.

Позовна заява мотивована тим, що 28 квітня 2011 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 172/2-11, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1 425 825,00 грн. На забезпечення виконання указаних зобовязань того ж дня між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого була земельна ділянка, загальною площею 0,07 га, розташована по АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0, 0492 га, розташована по

АДРЕСА_2. Своє зобовязання ОСОБА_2 належним чином не виконував, у звязку із чим банк звертався до суду з позовом та рішенням Приморського районного суду

м. Одеси від 04 березня 2013 року позов банку до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто на користь банку солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 28 квітня 2011 року № 172/2-11 у розмірі

2 321 395,05 грн. Разом з тим, позивач посилався на те, що на час звернення до суду з указаним позовом між банком та ОСОБА_2 існує домовленість щодо можливої реалізації предмета іпотеки шляхом добровільного продажу. Проте, наявність арештів унеможливлює реалізацію предмета іпотеки.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ПАТ АБ «Порто-Франко» просило скасувати арешт та заборону відчуження, накладені:

постановою державного виконавця ВДВС Комінтернівського РУЮ Коробкова В. О. від 06 липня 2012 року ВП № 3305203, (тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12708023, об'єкт обтяження: житловий будинок, адреса: АДРЕСА_2, який належить ОСОБА_2 ІПН: НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 12 листопада

2008 року);

постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Коробкова

В. О. від 06 липня

2012 року ВП № 3305203, (тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12708069, об'єкт обтяження: земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 12 листопада 2008 року);

постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ від 18 лютого 2013 року ВП № 36723831, зареєстрована державним реєстратором Антоненко О. С. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 липня 2013 року № 3926844, опис предмету обтяження: все нерухоме майно);

постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Моргун О. В. від 20 грудня 2012 року № В-15/1127/35752344 (тип обтяження: арешт нерухомого майна

№ 13409276; об'єкт обтяження: все нерухоме майно);

ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року в справі № 761/2817/15-к на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1;

ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 червня 2012 року в справі № 1515/2521/12, в частині накладеного арешту на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 грудня

2015 року позов задоволено.

Скасовано арешт та заборону відчуження, накладені постановою державного виконавця ВДВС Комінтернівського РУЮ Коробкова

В. О. від 06 липня 2012 року

ВП № 3305203, (тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12708023, об'єкт обтяження: житловий будинок, адреса: АДРЕСА_2, який належить

ОСОБА_2 ІПН: НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Приморським

РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 12 листопада 2008 року).

Скасовано арешт та заборону відчуження, накладені постановою державного виконавця ВДВС Комінтернівського РУЮ Коробкова

В. О. від 06 липня 2012 року

ВП № 3305203, (тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12708069, об'єкт обтяження: земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 12 листопада 2008 року).

Скасовано арешт та заборону відчуження, накладені постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 18 лютого 2013 року ВП № 36723831, зареєстрована державним реєстратором Антоненко О. С. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 липня 2013 року № 3926844, опис предмету обтяження: все нерухоме майно).

Скасовано арешт та заборону відчуження, накладені постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ Моргун О. В. від 20 грудня 2012 року № В-15/1127/35752344 (тип обтяження: арешт нерухомого майна

№ 13409276; об'єкт обтяження: все нерухоме майно).

Скасовано арешт та заборону відчуження, накладені ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року в справі № 761/2817/15-к на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1.

Скасовано арешт та заборону відчуження, накладені ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 червня 2012 року в справі № 1515/2521/12, в частині накладеного арешту на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідно до положень Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про виконавче провадження» для захисту права позивача шляхом добровільної реалізації боржником предмета іпотеки, нерухоме майно ОСОБА_2 необхідно звільнити з-під арешту.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 11 серпня 2016 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності належних та допустимих доказів домовленості між банком та ОСОБА_2 щодо добровільного відчуження заставного майна.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2016 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, який не брав участі у справі під час розгляду судами попередніх інстанцій, проте вважав, що права ОСОБА_3 порушені, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2018 року вказану цивільну справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Відзив відповідачів на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 28 квітня 2011 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та

ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 172/2-11, відповідно до умов якого останній отримав кошти у розмірі 1 200 000, 00 грн.

На забезпечення виконання вказаних зобовязань 28 квітня 2011 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав у іпотеку земельну ділянку, загальною площею 0,027 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0492 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Порто-Франко» заборгованість за кредитним договором від 28 квітня 2011 року № 172/2-11 у розмірі 2 321 395,05 грн.

Матеріали справи не містять доказів виконання ОСОБА_2 указаного рішення суду.

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у період з 2010 року по 2015 року були внесені до державного реєстру записи про обтяження та накладені арешти на майно відповідача ОСОБА_2 за:

постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції від 18 лютого 2013 року ВП № 36723831, зареєстрованої державним реєстратором Антоненко О. С. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 липня 2013 року № 3926844, опис предмету обтяження: все нерухоме майно);

постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ Моргун О. В. від 20 грудня 2012 року № В-15/1127/35752344 (тип обтяження: арешт нерухомого майна № 13409276; об'єкт обтяження: все нерухоме майно);

постановою державного виконавця ВДВС Комінтернівського РУЮ Коробкова В. О. від 06 липня 2012 року ВП № 3305203, (тип обтяження: арешт нерухомого майна

№ 12708023, об'єкт обтяження: житловий будинок, адреса: АДРЕСА_2);

постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Коробкова

В.О. від 06 липня

2012 року ВП № 3305203, (тип обтяження: арешт нерухомого майна № 12708069, об'єкт обтяження: земельна ділянка, адреса: АДРЕСА_2;

ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року в кримінальній справі № 761/2817/15-к в інтересах Головного слідчого управління Служби безпеки України на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1;

ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 червня 2012 року в справі № 1515/2521/12, в частині накладеного арешту на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України 2004 року встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена в частині першій статті 19 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII).

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України).

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна четверта статті 174 КПК України).

Тобто, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлюється статтею 174 КПК України, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року в справі № 202/5044/17 (провадження № 14-119цс18).

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд, не звернув уваги на те, що позивач просив скасувати арешт та заборону відчуження на майно, яке у тому числі накладено ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого

2015 року у кримінальному провадженні, а тому дійшов помилкового висновку про можливість розгляду позовних вимог про скасування арешту з заставного майна з порушенням вимог КПК України, тобто всупереч процесуальному порядку, в якому його було накладено.

У частинах першій і другій статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 1922 цього Кодексу, є обовязковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки позовна вимога про скасування арешту з заставного майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року в кримінальній справі № 761/2817/15-к в інтересах Головного слідчого управління Служби безпеки України на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1; не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 серпня 2016 року у цій частині підлягає скасуванню, а провадження у справі у цій частині закриттю.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині скасування арешту з заставного майна, накладеного постановами Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, та ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області, апеляційний суд виходив з того, що матеріали справи не містять докази домовленості між банком та ОСОБА_2 щодо добровільного відчуження заставного майна.

Проте, колегія суддів з таким висновком не погоджується виходячи з наступного.

Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Особливості звернення стягнення на заставлене нерухоме майно визначено також положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арештів на майно).

Положеннями частини третьої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено такі випадки можливого звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно, або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна (частина четверта статті 54 Закону України «Про виконавче провадження»).

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт з майна може бути знятий виконавцем за рішенням суду (стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд неправильно визначив характер спірних правовідносин та неправильно застосував норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав того, що немає домовленості між банком та ОСОБА_2 щодо добровільного відчуження заставного майна.

Таким чином, висновки апеляційного суду не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам вищезазначених норм матеріального права.

У відповідності до частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З урахуванням вищенаведеного, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані у цій постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.

Керуючись статтями 255, 400, 402, 409, 411, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 грудня

2015 року в частині позову публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» до другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 про скасування арешту з заставного майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року в кримінальній справі № 761/2817/15-к в інтересах Головного слідчого управління Служби безпеки України на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_2 та рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 серпня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» до другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 в частині скасування арешту з заставного майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року в кримінальній справі № 761/2817/15-к в інтересах Головного слідчого управління Служби безпеки України на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_2, закрити.

У іншій частині справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанцій втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

С.

Ю. Бурлаков

В.

М. Коротун

В.

І. Крат