КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/4102/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 квітня 2019 року у складі судді Рудюка О.Д.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак Олександр Анатолійович про визнання договорів дарування недійсними,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів дарування недійсними.

Зазначала, що постійно проживає у будинку

АДРЕСА_1 , який дістався їй по спадщині та належав на праві власності.

На початку 2018 року ОСОБА_1 тяжко захворіла, після чого перестала сама себе обслуговувати та потребувала стороннього догляду. Син позивача ОСОБА_3 та онука позивача ОСОБА_4 , які проживали разом з позивачем повідомили, що в міру своїх сил вони будуть допомагати позивачу, однак постійно вони цього робити не зможуть із-за різних сімейних обставин. Дочка позивача ОСОБА_2 запевнила її, що зможе присвятити весь свій час та здійснювати догляд за позивачем, однак дану домовленість потрібно оформити через нотаріуса.

У позовній заяви зазначено, що 01 червня 2018 року ОСОБА_2 привела позивача до нотаріуса і попросила підписати цілий ряд документів. Оскільки у ОСОБА_1 поганий зір, вона підписувала документи там, де їй показувала дочка. Після цього відповідач ОСОБА_2 у серпні 2018 року затіяла перестановку в будинку, відмовилась допомагати позивачу, готувати їжу та прибирати в будинку, при цьому вона заявила, що саме вона є господаркою в домі. Позивач звернулась до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і після розмови з ними, зрозуміла, що між нею та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було укладено договір дарування, а не договір довічного утримання.

Посилаючись на те, що її обманним шляхом змусили підписати договір дарування, позивач просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 01 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Шостак О.А. за №875 від 01 червня 2018 року та визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :35:040:0107 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 01 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Шостак О.А. за № 880 від 01 червня 2018 року.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 квітня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач на момент підписання договору була без окулярів, що зокрема підтверджують свідки, та не могла читати те, що вона підписувала. Крім того, скаржник, у зв`язку із введенням її в оману, помилялась щодо правової природи правочину, оскільки насправді хотіла скласти заповіт або договір довічного утримання, адже договір дарування є вкрай невигідним правочином для неї.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 на даний час є інвалідом та за станом свого здоров`я постійно потребує сторонньої допомоги та підтримки, має ще трьох дітей, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак О.А., які просили апеляційну скаргу відхилити, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 01 червня 2018 року укладено договір дарування між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (обдаровані), який зареєстровано в реєстрі за №875. Відповідно до умов договору дарувальник передає житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у власність обдарованим, а обдаровані приймають в дар цей житловий будинок в спільну часткову власність ( ОСОБА_2 приймає 1/4 частку житлового будинку, ОСОБА_6 приймає 1/4 частку житлового будинку, ОСОБА_4 приймає 1/4 частку житлового будинку) безоплатно. Факт належності будинку ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності перевірено по свідоцтву про право на спадщину за заповітом, виданому Вишгородською державною нотаріально конторою 06 серпня 1985 року за № 4009 (а.с.11-13 ).

Крім того, 01 червня 2018 року укладено договір дарування між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (обдаровані), який зареєстровано в реєстрі за № 880. За умовами договору дарувальник передає у власність обдарованим, а обдаровані безоплатно приймають в дар земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :35:040:0107 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в спільну часткову власність ( ОСОБА_2 приймає 1/4 частку житлового будинку, ОСОБА_3 приймає ј частку житлового будинку, ОСОБА_4 приймає ј частку житлового будинку) частку земельної ділянки). Факт належності земельної ділянки ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності перевірено по державному акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №375997 , виданому Вишгородським районним відділом земельних ресурсів, зареєстрованому 16 червня 2005 року в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №62, де зазначено що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки на підставі рішення Новосілківської сільської ради 17 сесії XXIV скликання від 26 березня 2004 року №99, тобто земельну ділянку набуто шляхом безоплатної приватизації (а.с.9-10).

Згідно з текстом договорів дарування його підписано в присутності нотаріуса, особу сторін, встановлено, їх дієздатність та належність ОСОБА_1 житлового будинку та земельної ділянки, що відчужуються, перевірено. Сторони підтвердили, що у момент укладання цього договори усвідомлюють значення своїх дій і можуть керувати ними; розуміють природу цього правочину, права та обов`язки за договором; не обмежені в праві укладати цей правочин; володіють українською мовою; правочин вчинюється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним).

Встановлено, що у суді першої інстанції допитано свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які пояснили, що їх мати ОСОБА_1 сильно захворіла та хотіла подарувати їм будинок та змелену ділянку, оскільки в них є свої житло, мати вирішила подарувати будинок із землею їх сестрі, брату та онуці. ОСОБА_1 говорила про договір дарування, а тому розуміла значення своїх дій (а.с.38).

Із долученої до справи копії свідоцтва про шлюб убачається, що ОСОБА_4 22 вересня 2018 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с.72).

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з підстав недоведеності доводів позивача щодо неправильного сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення.

Такі висновки районного суду колегія суддів вважає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У статті 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки відповідно до статті 229 ЦК України, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Аналіз положень статей 203, 717 ЦК України свідчить про те, що договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Твердження апеляційної скарги про те, що позивач на момент підписання договору була без окулярів, та не могла читати те, що вона підписувала, крім того, скаржник, у зв`язку із введенням її в оману, помилялась щодо правової природи правочину, оскільки насправді хотіла скласти заповіт або договір довічного утримання, адже договір дарування є вкрай невигідним правочином для неї, колегія суддів визнає безпідставними, такими, що носять голослівний характер та нічим не підтверджені.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що згідно з текстом договорів дарування його підписано в присутності нотаріуса, особу сторін, встановлено, їх дієздатність та належність ОСОБА_1 житлового будинку та земельної ділянки, що відчужуються, перевірено. Крім того, в графі «Дарувальник» ОСОБА_1 власноручно підписано договір дарування житлового будинку, земельної ділянки та зазначено про її добровільне, без примусу бажання саме подарувати спірне майно,а зміст та наслідки підписання укладення вказаних договорів зрозумілі, тому суд визнає безпідставними, необґрунтованими твердження позивача про те, що вона не розуміла змісту договорів.

Окрім цього, колегія суддів враховує й пояснення присутніх під час вчинення нотаріальних дій відповідачів, інших дітей ОСОБА_1 , допитаних судом у якості свідків, а також приватного нотаріуса Шостака О.А., відповідно до яких під час укладання договорів приватним нотаріусом неодноразово було уточнено бажання позивача щодо природи правочинів та роз`яснено їх правові наслідки.

Не підтверджено матеріалами справи й посилання ОСОБА_1 про створення відповідачами неналежних умов проживання, остільки ці доводи спростовуються її ж поясненнями в суді апеляційної інстанції про те, що з жовтня 2018року у спірному будинку позивач проживає у цивільному шлюбі разом з чоловіком, який повернувся до неї та з яким вони ведуть спільне господарство, а онука проживає у іншій частині будинку, що має окремий вхід.

Не спростовано ОСОБА_1 й пояснення відповідача ОСОБА_2 про те, що у кімнатах, де мешкає позивач, вона, маючи у власності меблевий магазин, замінила старі меблі на нові, тобто створила матері більш прийнятні та комфортні умови проживання.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Посилання апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 на даний час є інвалідом та за станом свого здоров`я постійно потребує сторонньої допомоги та підтримки, має ще трьох дітей, колегія суддів визнає такими, що не спростовують дійсність укладених позивачем договорів дарування.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: