Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 239/320/16-ц

провадження № 61-22713св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Курило В. П., Санікової О. С., Корчистої О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» про поновлення на роботі, скасуванні наказу, зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 20 березня 2001 року до 13 грудня 2015 року, тобто 14 років. Проте, наказом від 09 грудня 2015 року позивач була звільнена з роботи з 13 грудня 2015 року в зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення13 грудня 2015 року незаконним, оскільки 14 грудня 2015 року працювала на роботі та виконувала свої посадові обов`язки, а про своє звільнення дізналася лише наступного дня - 15 грудня 2015 року. Після роботи (14 грудня 2015 року) ОСОБА_1 впала та зламала ногу, в зв`язку з чим є тимчасово непрацездатною та перебуває на лікуванні на час звернення до суду з цим позовом. Вважає, що відповідач звільнив її у період тимчасової непрацездатності, чим порушив вимоги трудового законодавства.

Крім того, відповідачем під час звільнення позивача не враховано її переважне право на залишення на роботі.

Також, керівництво підприємства не запропонувало ОСОБА_1 ніякої іншої вакансії на підприємстві, що передбачено трудовим законодавством.

На підставі викладеного ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просила: поновити строк звернення до суду; скасувати наказ відповідача від 09 грудня 2015 року про її звільнення з 13 грудня 2015 року; поновити її на роботі на посаді телефоніста дільниці «Енергомеханічна служба» шахти № 2 «Новогродівська» відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт», а у разі неможливості поновлення на цю посаду, просить поновити її на іншу вакантну посаду, з урахуванням її спеціальності та кваліфікації; зобов`язати відповідача провести оплату листів непрацездатності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 19 серпня 2016 року (в складі судді Пархоменка О. Ф.) позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом.

Наказ виконуючого обов`язки директора відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» Об`єднаної компанії «Укрвуглереструктуризація» від 09 грудня 2015 року № 223-к в частині звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України визнано незаконним.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді телефоніста дільниці «Енергомеханічна служба» шахти № 2 «Новогродівська» відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» Об`єднаної компанії «Укрвуглереструктуризація», або зобов`язано запропонувати іншу вакантну посаду з урахуванням її спеціальності та кваліфікації у відокремленому підрозділі «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» Державного підприємства об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація».

При поновленні на роботі зобов`язано відокремлений підрозділ «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» Об`єднаної компанії «Укрвуглереструктуризація» провести виплати ОСОБА_1 за всіма наданими нею листками непрацездатності.

Стягнуто з відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» Об`єднаної компанії «Укрвуглереструктуризація» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн.

Стягнуто з відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» Об`єднаної компанії «Укрвуглереструктуризація» 551,20 грн судового збору на користь держави.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що днем звільнення позивача є 15 грудня 2015 року. Позивач пропустила строк звернення до суду з поважних причин, оскільки вона перебувала на лікуванні у зв`язку з переломом ноги, тому цей строк необхідно поновити.

Звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням норм трудового законодавства, тому її необхідно поновити на роботі та зобов`язати відповідача провести виплати за всіма листками непрацездатності, оскільки вона отримала травму у останній день роботи.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства. Після проведення скорочення наказом від 09 грудня 2015 року були ліквідовані всі штатні одиниці телефоністів, тому вакантних посад, які могли бути запропоновані позивачу, на підприємстві під час звільнення останньої не було.

Позивачем не подано належних та допустимих доказів, що вона 14 грудня 2015 року працювала на роботі та виконувала свої посадові обов`язки, а про своє звільнення дізналася лише наступного дня - 15 грудня 2015 року.

ОСОБА_1 на час отримання травми не працювала за трудовим договором, була звільнена з 13 грудня 2015 року, тому відсутні правові підстави для зобов`язання підприємства сплатити їй будь-яку суму у якості допомоги з тимчасової непрацездатності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивач 14 грудня 2015 року працювала на роботі та виконувала свої посадові обов`язки, після чого поверталася додому та отримала травму (зламала ногу), в зв`язку з чим тривалий час перебувала на лікуванні.

Позивач має переважне право на поновленні на роботі, проте апеляційним судом ця обставина залишена поза увагою. Крім того, відповідачем не було запропоновано під час звільнення всіх вакантних посад на підприємстві, чим порушено вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Доводи інших учасників справи

Інший учасник справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 20 березня 2001 року ОСОБА_1 прийнята телефоністом на дільницю «Зв`язок» Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта № 2 Новогродівська» Державного підприємства державної холдингової компанії «Селидіввугілля». 01 червня 2001 року Шахта № 2 «Новогродівська» увійшла у склад Селидівської дирекції з ліквідації шахт державної компанії «Укрвуглереструктуризація».

ОСОБА_1 01 червня 2001 року переведена телефоністом в енерго-механічну службу на дільницю «зв`язок».

Шляхом виділення з державної компанії «Укрвуглереструктуризація» 02 лютого 2004 року створено державне підприємство «Обласна дирекція Донвуглереструктуризація», у склад якого увійшла Селидівська дирекція з ліквідації шахт.

Селидівська дирекція з ліквідації шахт 01 квітня 2007 року реорганізована шляхом створення Селидівського управління з ліквідації шахт.

Селидівське управління з ліквідації шахт 01 березня 2008 року реорганізоване у Донецьку виконавчу дирекцію з ліквідації шахт державного підприємства «Укрвуглереструктуризація».

На підставі наказу Міністерства вугільної промисловості України від 02 квітня 2010 року № 99 Донецька виконавча дирекція 01 липня 2010 року включена до складу Державного підприємства «Донвуглереструктуризація».

Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт 01 квітня 2014 року перейменована у відокремлений структурний підрозділ Донецька дирекція з виконання проектів ліквідації шахт державного підприємства Донецька обласна дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств.

ОСОБА_1 30 вересня 2014 року звільнена з вказаного підприємства за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України.

Позивач на підставі наказу від 01 жовтня 2014 року прийнята телефоністом дільниці «Енергомеханічна служба» шахти № 2 «Новогродівська» відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація».

Суди також встановили, що наказом від 09 жовтня 2015 року № 101 відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» у зв`язку з виконанням вимог протоколу засідання наради з розгляду виконання програми 2015 року Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» від 29 вересня 2015 року з метою забезпечення виконання робіт з ліквідації шахти, економії витрат на утримання шахти в період ліквідації з 09 грудня 2015 року скорочені по шахті № 2 «Новогродівська» 99 працівників різних посад, з яких 5 телефоністів.

ОСОБА_1 ознайомлена з вказаним наказом 10 жовтня 2015 року, про що свідчить її особистий підпис. У цей же день ОСОБА_1 отримала повідомлення від 09 жовтня 2015 року № 70 про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штату. Вказане попередження підписано ОСОБА_1 особисто.

Наказом відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» від 09 грудня 2015 року № 223-к ОСОБА_1 звільнена з роботи у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до довідки відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» від 15 грудня 2016 року в період з 09 жовтня 2015 року до 01 січня 2016 року у відповідача вакантні посади, що не підлягали скороченню, були відсутні.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Факт відсутності (наявності) вакантних посад у Державному підприємстві «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на час звільнення позивача апеляційним судом перевірено та встановлено, що такі посади на підприємстві були відсутні, що підтверджується довідкою від 15 грудня 2016 року.

Виходячи з вимог статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади.

Оскільки зібраними у справі доказами підтверджено відсутність на Державному підприємстві «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» вакантних посад на час звільнення ОСОБА_1 , то суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що адміністрація підприємства не мала можливості працевлаштувати позивача на тому ж підприємстві і мала підстави, передбачені пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, для розірвання з нею трудового договору.

Також апеляційний суд обґрунтовано спростував доводи позивача про те, що в останній день роботи вона отримала травму на виробництві, внаслідок чого була тимчасово непрацездатною, оскільки її звільнено з роботи 13 грудня 2015 року, а невиробничу травму у побуті вона отримала 14 грудня 2015 року.

Позивач була повідомлена під підпис про її звільнення з роботи з 13 грудня 2015 року, що підтверджується зібраними у справі доказами.

Отже при розгляді справи апеляційний суд перевірив з достатньою повнотою доводи позовної заяви та зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи.

Зазначене вище свідчить про повне встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що, у свою чергу, призвело до правильного вирішення заявлених позовних вимог.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що позивач 14 грудня 2015 року працювала на роботі та виконувала свої посадові обов`язки, після чого поверталася додому та отримала травму (зламала ногу), в зв`язку з чим тривалий час перебувала на лікуванні, оскільки такі доводи спростовані зібраними у справі доказами, зокрема і випискою з медичної картки, відповідно до якої при зверненні в лікарню ОСОБА_1 вказувала, що вона отримала травму в побуті (впала на вулиці в яму, а не під час повернення з роботи), про що було складено заяву про нещасний випадок невиробничого характеру.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що позивач має переважне право на поновлення на роботі, оскільки судом встановлено, що на час звільнення на підприємстві були відсутні вакантні посади, а перевірка наявності або відсутності переважного права залишатися на роботі провадиться в межах тих же професій, спеціальностей.

Переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці визначено у статті 40 КЗпП України, проте після проведення скорочення всі 5 штатних одиниць телефоністів були скорочені, тому посилання позивача на вказану норму не має правового значення для цього спору, оскільки перевірка наявності або відсутності переважного права залишатися на роботі провадиться в межах тих же професій, спеціальностей, а перевіряти наявність у позивача переваг залишитися на роботі не було підстав через відсутність працівників тієї ж професії.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому це судове рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська