Постанова

Іменем України

12 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 759/10963/15-ц

провадження № 61-36029св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва у складі судді Петренко Н. О. від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А., від 22 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі -

ПАТ «Альфа Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 12 листопада 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк»

(далі - ПАТ «Сведбанк), та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 63 000 доларів США зі сплатою 11,9% річних, датою остаточного повернення яких є 12 листопада 2037 року. На забезпечення виконання

ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня між

АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ

«ТАС-Комерцбанк», відступило права вимоги за вказаним кредитним договором і договором поруки ПАТ «Дельта Банк»,яке 15 червня 2012 року відступило їх ПАТ «Альфа Банк».

Посилаючись на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, ПАТ «Альфа Банк» просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість, яка станом на 01 травня 2015 року складала

51 804,30 доларів США, що еквівалентно 1 090 316,39 грн.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року, позов ПАТ «Альфа Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 090 316,39 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судові рішення мотивовані тим, у зв`язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього та поручителя у солідарному порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанції не надали оцінки правомірності підстав переходу права вимоги від первісного кредитора до ПАТ «Альфа Банк». Вказувала, що вона не отримувала досудової вимоги про погашення кредиту.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У червні 2017 року від ПАТ «Альфа Банк» надійшли заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких банк посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 63 000 доларів США зі сплатою 11,9% річних, датою остаточного повернення яких є 12 листопада 2037 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ

«ТАС-Комерцбанк», відступило права вимоги за вказаним кредитним договором і договором поруки ПАТ «Дельта Банк»,яке 15 червня 2012 року відступило їх ПАТ «Альфа Банк» (а. с. 22-30, 164-213 т. 1).

У зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 01 травня 2015 року у позичальника перед ПАТ «Альфа Банк» утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 48 024,69 доларів США, що еквівалентно 1 010 767,58 грн, за процентами у розмірі 3 365, 93 доларів США, що еквівалентно 70 842, 16 грн, та пенею у розмірі 413,68 доларів США, що еквівалентно 8 706,65 грн.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язань за кредитним договором від 12 листопада 2007 року № 2706/1107/71-488, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 01 травня 2015 року складала 1 090 316,39 грн, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення у солідарному порядку з позичальника та поручителя ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа Банк» зазначеної заборгованості.

Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не надана оцінка правомірності переходу права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до позивача є необґрунтованими, оскільки суд апеляційної інстанції детально надав відповідь на аналогічні доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на правильно зазначив, що такий перехід прав вимоги підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема договором купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ПАТ «Дельта Банк», та договором купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та

ПАТ «Альфа Банк» (а. с. 22-30, 164-213 т. 1). Презумпцію правомірності зазначених правочинів у передбаченому законодавством порядку не спростовано.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що банк не надсилав їй вимогу про погашення заборгованості за кредитом не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки ненадсилання позичальнику письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара