Постанова

Іменем України

16 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 409/2494/16-ц

провадження № 61-15716св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

заявник Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»

субєкт оскарження - Державний виконавець Артемівського Відділу державної виконавчої служби м. Луганська Кравченко Микола Юрійович

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу старшого державного виконавця Артемівського Відділу державної виконавчої служби м. Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області Кравченко Миколи Юрійовича на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 26 січня 2017 року у складі у складі суддів: Стахової Н.В., Орлова І.В., Кострицького В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року представник Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі ПАТ «Родовід Банк») звернувся із скаргою на дії державного виконавця Артемівського відділу державної виконавчої служби міста Луганська та просив суд визнати незаконними дії державного виконавця при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження № 52144279 від 7 вересня 2016 року та просив скасувати зазначену постанову державного виконавця.

Скаргу мотивовано тим, що 5 листопада 2013 року Артемівським районним судом міста Луганська було ухвалене рішення у цивільній справі № 434/4470/13-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості у розмірі 141 366 грн.66 коп.

4 квітня 2014 року зазначений суд видав виконавчий лист, який мав бути предявлений до виконання протягом року. Оскільки місце виконання судового рішення знаходилося на території проведення антитерористичної операції, 21 листопада 2014 року представник ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Державної виконавчої служби України, яку просив визначити орган ДВС з примусового виконання рішення Артемівського районного суду міста Луганська від 5 листопада 2013 року у цивільній справі № 434/4470/13ц. Представник Банку вимагав направити виконавчий лист за належністю, відкрити виконавче провадження та виконати інші передбачені законом виконавчі дії.

Листом від 1 грудня 2014 року ДВС України повідомила ПАТ «Родовід Банк» про те, що забезпечити примусове виконання виконавчого листа не виявляється можливим у звязку із проведенням активної фази АТО, тому робота органів ДВС у Луганській та Донецькій областях ускладнена.

11 червня 2015 року, 10 червня 2016 року та 30 серпня 2016 року Банк звертався до Артемівського ВДВС із заявами про відкриття виконавчого провадження. Але, 22 червня 2015 року, 17 червня 2016 року та 7 вересня 2016 року відповідно, державним виконавцем приймалися рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження з ухваленням відповідних постанов з посиланням на порушення заявником визначеного пунктом 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІІ від 21 квітня 1999 року річного строку предявлення виконавчого документу до примусового виконання.

Представник заявника вважав, що зазначений строк не було порушено, оскільки з листопада 2014 року мало місце переривання цього строку, тому останній просив задовольнити вимоги його скарги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Білокуракинський районний суд Луганської області від 4 листопада 2016 року у задоволенні скарги ПАТ «Родовід Банк» відмовлено за необґрунтованістю.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_6 про на дії державного виконавця Артемівського ВДВС м. Луганська Кравченко М.Ю. при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження № 52144279 від 07 вересня 2016 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Судом встановлено те, що на копіях виконавчого листа, прикладеного до скарги, відмітки робилися державними виконавцями 22 червня 2015 року, 17 червня 2016 року та 7 вересня 2016 року.

Доказів на підтвердження звернення до Артемівського ВДВС Луганського МУЮ в 2014 році скаржником не надано. Таким чином, переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання не відбувалося. Окрім того, скаржником оскаржується постанова державного виконавця від 7 вересня 2016 року, в той час як 22 червня 2015 року, 17 червня 2016 року державними виконавцями виносилися постанови про відмову у відкриття провадження з таких само підстав.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав для визнання дій державного виконавця Артемівського ВДВС м. Луганська Кравченко М.Ю. незаконними.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 26 січня 2017 року задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк».

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 4 листопада 2016 року скасовано, та постановлено нову, якою скаргу ПАТ «Родовід Банк» задоволено.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Артемівського ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області Кравченка М.Ю., які полягають у винесенні постанови від 7 вересня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа).

Постанову старшого державного виконавця Артемівського ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області Кравченко М.Ю. від 7 вересня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) з примусового виконання виконавчого листа № 2/434/2914/13 виданого 4 квітня 2014 року Артемівським районним судом м. Луганська ( ВП № 52144279) скасовано.

Судом вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи ухвалу районного суду, апеляційний суд виходив з того, що постанова державного виконавця від 07 вересня 2016 року про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 434/4470/13ц виданого 04 квітня 2014 року Артемівським районним судом м. Луганська не відповідає вимогам, встановленим у ч.ч.1, 2 ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження", та зазначив, що Банк в строк передбачений законом звернувся до Державної виконавчої служби із заявою про відкриття провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 2 березня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, старший державний виконавець Артемівського ВДВС м. Луганська Кравченко М.Ю. просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 26 січня 2017 року та залишити в силі ухвалу Білокуракинський районний суд Луганської області від 4 листопада 2016 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу Білокуракинського районного суду Луганської області № 409/2494/16-ц.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги положення «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 2 квітня 2012 року, а саме п.п. 3.18.1, 3.18.2, які аргументують процесуальне підтвердження переривання строків предявлення виконавчого документа до виконання. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив норми чинного законодавства, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення. Державний виконавець вказує, що посилання суду апеляційної інстанції, при винесенні оскаржуваного рішення, на відмову у відкриті виконавчого провадження ВДВС України є безпідставними, оскільки на 2014 рік існував лише лист-розяснення.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу

Заперечення по справі не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 4 квітня 2014 року Артемівським районним судом міста Луганська виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості у розмірі 141366,66 грн. та судового збору у розмірі 1413,66 грн.

Згідно вказаного виконавчого листа, строк пред'явлення до виконання встановлено до 23 грудня 2014 року.

21 листопада 2014 року у звязку з проведенням на території міста Луганська антитерористичної операції, Банк звернувся до ДВС України із заявою в якій просив визначити орган ДВС з примусового виконання рішення Артемівського районного суду міста Луганська у справі № 434/4470/13-ц від 5 листопада 2013 року, направити виконавчий документ за належністю, відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Артемівського районного суду міста Луганська по справі № 434/4470/13-ц від 5 листопада 2013 року.

Листом ДВС України від 1 грудня 2014 року Банк повідомлено, що забезпечити виконання виконавчих документів не виявляється можливим, у звязку із проведенням активної фази АТО, тому робота органів ДВС у Луганській та Донецькій областях ускладнена.

Вказаний лист банк отримав 4 грудня 2014 року.

Судами встановлено, що ПАТ "Родовід Банк" неодноразово пред'являв до виконання виконавчий лист №434/4470/13ц, виданий Артемівським районним судом м. Луганська 4 квітня 2014 року.

Так, 11 червня 2015 року, 10 червня 2016 року та 30 серпня 2016 року Банк тричі звертався до Артемівського ВДВС Луганського МУЮ із заявами про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення Артемівського районного суду міста Луганська по справі № 434/4470/13-ц від 05 листопада 2013 року.

22 червня 2015 року, 17 червня 2016 року та 07 вересня 2016 року державний виконавець Артемівського ВДВС Луганського МУЮ відмовляв у відкритті виконавчого провадження, у звязку з пропуском строку предявлення виконавчого документа до виконання.

Наказом в. о. начальника ГУЮ у Луганський області № 46-В від 25 листопада 2014 року, Артемівський ВДВС переміщено у м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Так дані правовідносини врегульовані нормами Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІІ від 21 квітня 1999 року (що діяв на час спору), а також іншими нормативними актами України.

Згідно із статті першої Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі-виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

За змістом положень статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, зокрема, пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статею 18 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статі 23 Закону України "Про виконавче провадження" строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію.

Територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2914.

Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, зокрема, Луганська область - з 7 квітня 2014 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи прийшов до обґрунтованого висновку про наявність порушення вимог, встановлених у частинах першої та другої статі 23 Закону України «Про виконавче провадження», при винесенні постанови від 7 вересня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого 4 квітня 2014 року Артемівським районним судом міста Луганська, та прийшов до вірного висновку, що Банк в строк передбачений законом звернувся до Державної виконавчої служби із заявою про відкриття провадження.

Відсутність на виконавчому документі відмітки із зазначенням причини відмови у відкритті виконавчого провадження у листопаді 2014 року факт своєчасного предявлення ПАТ «Родовід Банк» виконавчого листа № 434/6552/13-ц до виконання не спростовує.

Інші аргументі касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 квітня 2017 року зупинено виконання ухвали Апеляційного суду Луганської області від 26 січня 2017 року до закінчення касаційного провадження, виконання судового рішення за результатами їх перегляду підлягають поновленню відповідно до вимог частини третьої статті 436 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу старшого державного виконавця Артемівського Відділу державної виконавчої служби м. Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області Кравченко

Миколи Юрійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання ухвали Апеляційного суду Луганської області від 26 січня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С.Ю. Мартєв

Є. В. Петров