ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року

м.Суми

Справа №583/3467/18

Номер провадження 22-ц/816/3897/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлов І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

представника позивача: Білери Ю.П.,

прокурора: Парфьонова І.В.

представника відповідачів: адвоката Нежевело В.В.,

учасники справи:

позивач: Головне управління Національної гвардії України

відповідачі: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_4

треті особи: ОСОБА_5 ;

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу № 583/3467/18 за апеляційною скаргою Головного управління Національної гвардії України на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2019 року (суддя Ільченко В.М., дата складення повного тексту рішення - 26 квітня 2019 року) та на

додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2019 року (суддя Ільченко В.М., дата складення повного тексту рішення - 16 травня 2019 року) про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням та примусове виселення без надання іншого житла,

в с т а н о в и в :

29 серпня 2018 року представник ГУ Національної гвардії України звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (яка діє від себе та від імені свого неповнолітнього сина - ОСОБА_4 ) з позовом, в уточнених вимогах якого в редакції від 07 вересня 2018 року просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . Позивач також просив виселити всіх відповідачів з вищевказаної квартири без надання іншого житла (а.с. 60-73).

На обґрунтування заявлених вимог представник ГУ Національної гвардії України зазначив, що згідно з Протоколом № 7 рішення житлово-побутової комісії ГУ внутрішніх військ МВС України від 15 липня 2005 року і Протоколом № 6 рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 11 липня 2005 року, командиру військової частини НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_1 (далі відповідач-1) надано службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Ця квартира надавалася відповідачеві-1 виключно на час проходження ним військової служби з метою наближення до місця несення служби.

Водночас у Протоколі № 7 рішення житлово-побутової комісії ГУ внутрішніх військ МВС України від 15 липня 2005 року було зазначено про відміну рішення житлово-побутової комісії ГУ внутрішніх військ МВС України від 28 січня 2005 року, оформленого у Протоколі № 1, щодо надання двокімнатної квартири за вказаною адресою полковнику ОСОБА_1 в постійне користування. Враховуючи, що ОСОБА_1 , згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 92 від 11 квітня 2014 року, звільнений з військової служби у зв`язку з досягненням граничного строку перебування на військовій службі (за віком), то потреба у користуванні службовою квартирою у відповідача-1 відпала. Позивач зазначив, що з огляду на положення статті 124 ЖК України ОСОБА_1 разом з іншими відповідачами особами, підлягає виселенню із квартири без надання іншого житлового приміщення.

Позивач також акцентував увагу на тому, що ОСОБА_2 забезпечений житлом, так як у його користуванні знаходиться житловий будинок по АДРЕСА_2 , який обліковується за померлим батьком ОСОБА_6 та квартира, яка належить дружині ОСОБА_1 - ОСОБА_7 .

Позивач вказав, що ОСОБА_1 в порушення передбаченого порядку, без повідомлення власника, зареєстрував у наданій йому службовій квартирі свого сина - ОСОБА_2 , 1980 р. н., дочку - ОСОБА_3 ,1974 року народження та її малолітнього сина ОСОБА_8 , 2012 року народження. Зазначені особи забезпечені та користуються іншим житлом, а тому теж підлягають виселенню із службової квартири.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. З Головного управління Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу стягнуто по 2000 гривень кожному.

Додатковим рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2019 року заяву представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_9 про розподіл судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Національної гвардії України в рахунок відшкодування понесених судових витрат, пов`язаних з вчиненням дій, необхідних для розгляду справи на користь ОСОБА_1 - 31,50 грн, на користь ОСОБА_2 - 80,70 грн, на користь ОСОБА_3 - 31,50 грн.

В апеляційній скарзі представник Головного управління Національної гвардії України, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваних рішень, ухвалення їх з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2019 року та додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову та перерозподілити судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про відсутність належних доказів наявності у користуванні ОСОБА_1 іншого житла; безпідставно застосував до спірних правовідносин нормативний акт загальної дії - Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 замість спеціального нормативного акту - Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03 серпня 2006 року № 1081.

Крім того, судом не враховано, що відповідачі не перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та мають у володінні та користуванні інше житло.

Позивач вважає, що при реєстрації в службовому житлі повнолітніх дітей - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_4 , були порушені положення Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом МВС України від 28 липня 2007 року № 278. Оскільки відповідачі мають у своєму володінні та користуванні інше нерухоме майно, тому виселення їх зі службового житла не позбавляє їх єдиного житла. Виселення відповідачів має легітимну мету - забезпечення житлом працюючих військовослужбовців, які не мають житла та захист прав позивача, як власника службового житла.

У відзиві від 22 липня 2019 року, відповідачі та їх представник адвокат Нежевело В.В., просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, відшкодувати за рахунок позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у зв`язку з апеляційним переглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_10 , прокурора Парфьонова І.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідачів - адвоката Нежевело В.В., яка просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2019 року та додаткове рішення від 14 травня 2019 року зазначеним вимогам закону відповідають.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 17 травня 1993 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що дислокується в місті Охтирка Сумської області.

Наказом командувача внутрішніх військ МВС України № 34о/с від 11 квітня 2014 року полковника ОСОБА_1 , відповідно до п. 6 «в» статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за віком з правом носіння військової форми одягу.

Наказом № 92 від 29 квітня 2014 року т. в. о. командира військової частини НОМЕР_1 , полковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. У календарному обчисленні вислуга років ОСОБА_1 на 29 квітня 2014 року склала 40 років 08 місяців 08 днів (т.1 а.с. 15).

З 01 червня 2016 року ОСОБА_1 працює директором Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» міста Охтирка (т. 1 а.с. 111).

Згідно з даними сформованого 25 травня 2018 року Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником квартири, житловою площею 28,11 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (далі спірна квартира), є Держава в особі Міністерства внутрішніх справ - Головне Управління національної гвардії (т.1.а.с. 14).

Відповідно до виданих Приватним підприємством «Жилкомсервіс» довідок від 20.09.2017 року та 08.10.2018 року у службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: наймач - ОСОБА_1 , 1955 року народження (реєстрація з 09.02.2006 року); його син ОСОБА_2 , 1980 року народження (реєстрація з 28.04.2011 року), донька - ОСОБА_11 ,1974 року народження та онук ОСОБА_12 , 2012 року народження (реєстрація з 06.11.2017 року) (а.с. 38,125).

11 липня 2005 року Протоколом № 6 засідання Житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 було затверджено Рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо надання службової житлової площі - двокімнатної квартири АДРЕСА_4 полковнику ОСОБА_1 , 1955 р. н., який служить у Збройних силах з 1974 року, займає посаду командира частини, є ветераном збройних сил. Родина складом 2 особи, в тому числі: ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_13 , 1954 р. н.. Квартиру надано відповідачу-1 для своєчасного виконання службових обов`язків та підтримання високої боєготовності частини.

15 липня 2005 року Протоколом № 7 засідання Житлово-побутової комісії Головного управління внутрішніх військ МВС України задоволено клопотання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо включення до службової двокімнатної квартири АДРЕСА_4 та надання її полковнику ОСОБА_1 на родину складом 2 особи, в т.ч.: він та дружина ОСОБА_13 на час проходження служби та з метою приближення до місця служби.

29 вересня 2005 року ОСОБА_1 на родину у складі двох осіб, в тому числі і його дружині - ОСОБА_13 , виконавчим комітетом Охтирської міської ради надано Ордер на жиле приміщення № НОМЕР_2 , а саме на службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 28,11 кв.м. На підставі зазначеного ОСОБА_1 разом із дружиною вселився у квартиру.

Рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 28.09.2005 року про видачу ордеру, сам ордер на вселення до службового приміщення недійсними не визнавалися (т.1 а.с. 124).

З висновку Органу опіки і піклування (виконавчий комітет) Охтирської міської ради слідує, що під час комісійного обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 у присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , встановлено наявність у вказаній квартирі спального місця дитини, його одягу та взуття, дитячих книг та іграшок, продуктів харчування. Зі слів матері дитини ОСОБА_3 , вони разом з сином проживають за вказаною адресою, але в окремі дні проживають за місцем мешкання батька дитини та інколи у вихідні дні від`їжджають до с. Хухра Охтирського району (т.2 а.с.5).

Відповідно до Рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради № 125 від 20 березня 2002 року про надання ОСОБА_1 у постійне користування квартири, ОСОБА_1 та ОСОБА_13 26 березня 2002 року отримали Свідоцтво про право власності на житло, а саме на трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 62,1 кв.м., яку вони продали на підставі договору купівлі-продажу від 27 квітня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М. (т. 1 а.с. 36-37).

За Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 листопада 2017 року у приватній власності відповідачки ОСОБА_3 знаходяться земельні ділянки, житловий будинок, загальною площею 61,8 кв.м. та 1/3 частина нежитлової будівлі, загальною площею 373,2 кв.м. ( т.1 а.с. 41-44).

29 січня 2018 року голова житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 направив ОСОБА_1 лист № 76-134 у якому повідомив останнього про те, що комісія одержала інформацію про отримання ОСОБА_1 житла, а саме - квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_6 , за попереднім місцем служби. Двокімнатна квартира, площею 28,11 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7 / надавалася ОСОБА_1 на час проходження служби з метою приближення до місця служби. Тому житлово-побутова комісія військової частини НОМЕР_1 була вимушена розглянути питання про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку з подальшим вирішенням питання щодо звільнення ОСОБА_1 службового житла та передачі його у розпорядження військової частини (т.1 а.с.45).

29 січня 2018 року ОСОБА_1 було знято з квартирної черги військової частини НОМЕР_1 ( т. 1 а.с.46).

Відмовляючи у задоволенні позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 та члени його сім`ї входять до категорії осіб, яким при вирішенні питання про їх виселення надані гарантії, передбачені положеннями статтею 125 ЖК Української РСР, тобто вони не можуть бути виселені з службового житла без надання іншого жилого приміщення. Суд вважав, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та її малолітній син ОСОБА_4 вселені у службове житло зі згоди наймача та правомірно користуються спірною квартирою, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується правильністю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються положеннями Конституції України, Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК), Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37 (далі Положення № 37), Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою КМУ від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі Порядок № 1081), Інструкцією з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затверджених наказом МВС України від 28 липня 2007 року № 278 ( далі Інструкція № 278).

Так, відповідно до статті 118 ЖК, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Статтею 122 ЖК визначено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.

Військовослужбовці Національної гвардії зазначені у Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення (пункт 25 Переліку Положення № 37).

Як правильно встановив суд першої інстанції 29 вересня 2005 року ОСОБА_1 був виданий ордер та він вселився до службової квартири по АДРЕСА_3 . Після звільнення зі служби у квітні 2014 року ОСОБА_1 залишався наймачем зазначеної квартири.

Згідно з положеннями статті 123 ЖК до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76,79-83,85,90 частиною шостою статті 101, статтями 103-106 цього Кодексу.

Положеннями статті 64 ЖК визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати у займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Судом встановлено, що у спірною квартирою користується наймач - ОСОБА_1 , його син ОСОБА_2 , 1980 року народження (реєстрація з 28.04.2011 року), донька - ОСОБА_11 ,1974 року народження та онук ОСОБА_12 , 2012 року народження (реєстрація з 06.11.2017 року).

Відповідно до статті 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до статті 125 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 ЖК України цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Відповідно до пункту 34 Положення № 37, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Виселення провадиться в судовому порядку.

Відповідно до пункту 35 Положення № 37, без надання жилого приміщення у випадках, зазначених у пункті 34 цього Положення не може бути виселено: осіб які пропрацювали на підприємств в установі організації , що надали їм службове приміщення , не менш як десять років.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 1081 від 03 серпня 2006 року, військовослужбовець та члени його сім`ї зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення в разі переміщення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого населеного пункту, звільнення з військової служби, одержання або придбання житла для постійного проживання, якщо інше не передбачено законодавством.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та члени їх сімей зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення у двотижневий строк з дня виключення зазначених військовослужбовців із списків особового складу військової частини (Пункт 19 в редакції Постанови КМ N 1160 від

27.12.2018)

Відповідно до пункту 2.14. Інструкції № 278, особа, яка звільнена з військової служби в запас або у відставку і має вислугу менше ніж 20 років, підлягає виселенню зі

службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Підлягає також виселенню зі службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї без надання іншого службового житлового приміщення особа, звільнена з військової служби в запас або у відставку: через службову невідповідність; у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; за власним бажанням; у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у вигляді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; у разі, якщо особа не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Національній гвардії України.

Підлягають виселенню зі службового житлового приміщення без надання іншого службового житлового приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають при ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний термін з дня розірвання шлюбу.

Виселення провадиться в судовому порядку за позовом командування військової частини, на обліку якої перебуває службове житлове приміщення.

Відповідно до пункту 2.15 Інструкції № 278, наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають у службовому житловому приміщенні, можуть бути виселені без надання іншого службового житлового приміщення також у разі, якщо вони систематично руйнують або пошкоджують службове житлове приміщення, або використовують його не за призначенням (у тому числі шляхом передачі в оренду іншим громадянам або організаціям), або створюють умови, які унеможливлюють проживання інших осіб в одній квартирі або будинку. 2.16. Особи, які самочинно зайняли службове житлове приміщення, виселяються за рішенням суду без надання їм іншого службового житлового приміщення.

До 29 січня 2018 року будь-яких претензій щодо користування ОСОБА_1 , який був звільнений зі служби 11 квітня 2014 року та 29 квітня 2014 року виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , у позивача не виникало.

Момент закінчення існування правових підстав користування ОСОБА_1 службовою квартирою позивач пов`язував з тим, що саме з 29 січня 2018 року відповідач перестав перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Національній гвардії України, оскільки був знятий з такого обліку 29 січня 2018 року (Пункт 2.14. Інструкції № 278). Також позивач наполягав на тому, що службове житло надавалося ОСОБА_1 з метою наближення до місця служби, а не у постійне користування.

Зі змісту пункту 1 статі 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» слідує, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Такі жилі приміщення надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Аналогічні положення містяться в п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 року №108 та в п. 2.14 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затверджених наказом МВС України від 28 липня 2007 року № 278.

Судом першої інстанції встановлено, що у 2002 році відповідача ОСОБА_1 як військовослужбовця, держава забезпечила житлом - квартирою АДРЕСА_5 . Зазначену квартиру ОСОБА_1 приватизував, а потім розпорядився нею.

Ордер на службову квартиру за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 отримав 29 вересня 2005 року, тобто після здійсненного ним 27 квітня 2002 року розпорядження іншою квартирою, яка надавалася військовослужбовцю для постійного проживання. При цьому правомірність отримання ОСОБА_1 ордеру від 29 вересня 2005 року сторони під сумнів не ставили, рішення про надання такого ордеру не оскаржували.

Виселення з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення регулюється приписами статті 124 ЖК України. Саме зазначена норма закону, а не норми підзаконних актів, регулює порядок припинення права користування службовим житлом. Разом з тим, положеннями статті 125 ЖК гарантовано неможливість виселення зі службового житла без надання іншого житлового приміщення осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Аналогічна заборона зазначена у пункті 35 Положення № 37.

У календарному обчисленні вислуга років ОСОБА_1 на 29 квітня 2014 року склала 40 років 08 місяців 08 днів (т.1 а.с. 15).

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись статтею 125 ЖК України і пунктом 35 Положення № 37 дійшов правильного висновку, що відповідача ОСОБА_1 , який має сорокарічну вислугу років і продовжує залишатися наймачем службового житла, а також членів сім`ї наймача ОСОБА_1 , не може бути виселено зі спірної квартири без надання їм іншого жилого приміщення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки суду першої інстанції повно та послідовно викладені у мотивувальній частині тексту рішення. Доводи апеляційної скарги правильність вищевказаних висновків не спростовують, а спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи. Місцевий суд правильно визначив юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволені позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги представника Національної Гвардії України немає.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 374, статтею 375, статтями 381,382, 384, частиною 1 статті 389, статтями 390 - 391 ЦПК України, суд -

в с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної гвардії України залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2019 року та додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. Дата складення повного судового рішення - 20 серпня 2019 року.

Головуючий (підпис) І.В.Орлов (суддя-доповідач)

Судді: (підпис) О.Ю.Кононенко

(підпис) С.С.Ткачук