РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/3010/17

Провадження № 22-ц/4815/1079/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.,

учасники справи:

апелянт, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Форінт»;

заявник, позивач - ОСОБА_1 ;

заінтересована особа, відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2017 року у складі судді Мички І.М., постановлену в м. Здолбунові Рівненської області,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якій просила накласти арешт на: майновий комплекс, оформлений на ОСОБА_2 , свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 , видане виконкомом Здолбунівської міської ради Рівненської області 14 червня 2010 року, за адресою: АДРЕСА_2; 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням «обслуговування лазні», оформленої на ОСОБА_2 , на яку виданий державний акт про право власності на земельну ділянку 02 лютого 2009 року Здолбунівською міською радою серія НОМЕР_2 , загальною площею 0,0400га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частину нежитлової будівлі (будівля лазні), оформленої на ОСОБА_2 , згідно договору купівлі продажу від 12 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Грабар О.А. та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності 04.01.2008 року і яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . В обґрунтування заяви зазначала, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання майбутнє рішення суду.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на:

- майновий комплекс, оформлений на ОСОБА_2 , свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 , видане виконкомом Здолбунівської міської ради Рівненської області 14 червня 2010 року, за адресою: АДРЕСА_2;

- 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням «обслуговування лазні», оформленої на ОСОБА_2 , на яку виданий державний акт про право власності на земельну ділянку 02 лютого 2009 року Здолбунівською міською радою серія НОМЕР_2 , загальною площею 0,0400га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

- 1/2 частину нежитлової будівлі (будівля лазні), оформленої на ОСОБА_2 , згідно договору купівлі продажу від 12 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Грабар О.А. та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності 04.01.2008 року і яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвала допущена до негайного виконання.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована передбаченим законом правом суду вжити заходів забезпечення позову за заявою учасника справи на будь-якій стадії процесу та обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання рішення суду.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального права, ТзОВ «ФК «Форінт» оскаржило її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що воно є правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль» та з 17.07.2007р. є іпотекодержателем нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_2 , а саме майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 . Стверджує, що суд, задовольняючи заяву про забезпечення позову, наклав арешт на іпотечне майно. Звертає увагу, що оскільки строк дії іпотечного договору не закінчився, то відчуження предмету іпотеки, відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку» можливе виключно за згодою іпотекодержателя. Додає, що такої згоди не надавало, і взагалі не було повідомлене про накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки, у зв`язку з чим вважає порушеними свої права та інтереси та унеможливлює їх реалізацію. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що із заявою про забезпечення позову до суду звернулася ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги про накладення арешту на спільне з відповідачем нерухомого майна усуне загрозу неможливості виконання майбутнього рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, заявниця просила накласти арешт на майновий комплекс, оформлений на ОСОБА_2 , свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 , видане виконкомом Здолбунівської міської ради Рівненської області 14 червня 2010 року, за адресою: АДРЕСА_2; 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням «обслуговування лазні», оформленої на ОСОБА_2 , на яку виданий державний акт про право власності на земельну ділянку 02 лютого 2009 року Здолбунівською міською радою серія НОМЕР_2 , загальною площею 0,0400га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частину нежитлової будівлі (будівля лазні), оформленої на ОСОБА_2 , згідно договору купівлі продажу від 12 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Грабар О.А. та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності 04.01.2008 року і яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

З матеріалів справи також вбачається, що 09.08.2018р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «ФК «Форінт» укладено Договір № 140/11/210, за яким останньому передано права вимоги за Кредитним договором № 014/89-07/359 від 17.07.2007р. зі змінами і доповненнями та укладеними додатковими угодами до нього, в тому числі і вимоги, задоволені рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від16.06.2017р. справі №562/1383/15-ц.

Тоді ж, 09.08.2018р., між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «ФК «Форінт» укладено Договір відступлення прав за іпотечними договорами № 140/11/214,, згідно умов якого, у зв`язку з укладенням вищевказаного договору, останній прийняв права за договором іпотеки № 014/89-07/359/1 від 17.07.2007р. зареєстрованим в реєстрі за № 1307 зі змінами і доповненнями та укладеними додатковими угодами до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Цивільно-процесуальним законодавством України передбачено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Поруч із цим, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Зважаючи на наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а такий вид забезпечення позову як накладення арешту на половину спільного сумісного майна подружжя є безпідставним.

За положеннями статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, майно, що перебуває у спільній сумісній власності, не може бути відчужене одним із співвласників без згоди іншого, а відтак відсутні підстави для задоволення заяви.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, апеляційний суд також враховує, що накладення арешту на спірне майно порушує принцип збалансованості інтересів сторін, а також впливає на майнові права та інтереси ТзОВ «ФК «Форінт», який є іпотекодержателем майна, щодо якого заявлено позов, а саме: майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_2.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були неповно встановлені обставини справи та не застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим ухвала про забезпечення позову підлягає скасуванню, а заява про накладення арешту - відхиленню.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задовольнити.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 562/3010/17 за її позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Хилевич С. В.

Копія вірна:

суддя Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.