КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 364/810/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/17287/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Добровольській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Ткаченко О.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: виконавчий комітет Тетіївської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування позову зазначив, що під час спільного проживання у шлюбі з відповідачем у них народилося двоє синів. Проте 20 вересня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано та з моменту розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачем, а з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей. Вказував, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дітей та не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання спільних дітей. Також зазначив, що відповідач не цікавиться життям дітей, не приймає участі у їх вихованні, не надає матеріальної допомоги, тому просив позбавити її батьківських прав (а.с. 1-3).

У відзиві на позов ОСОБА_2 просила відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог та зазначила, що неодноразово намагалася побачитися з дітьми, однак, позивач перешкоджав у спілкуванні з ними. Аліменти дійсно не сплачувала протягом останніх півроку, оскільки була в скрутному становищі, але вже сплатила 2 000,00 грн. та обіцяла сплачувати і далі. Також 19 серпня 2019 року провела день разом з дітьми, купила їм фрукти, солодощі, та одяг для школи. Вважає, що дітям для нормального розвитку необхідна участь матері в їхньому житті. Повідомила, що написала заяву до Служби у справах дітей Володарського району про визначення її участі у вихованні дітей. Вважає, що підстав для позбавлення батьківських прав немає (а.с. 46).

У відповіді на відзив заперечував проти вищенаведеного та просив позов задовольнити (а.с. 55-56, 71-72).

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Тетіївської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав відмовлено (а.с. 92, 96-100).

Не погодившись з рішенням суду, 22 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Володарського районного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с. 102-105).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішення суду є незаконним у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Також зазначив, що усі обставини справи та надані докази свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тому суд безпідставно відмовив у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Безугла І.С. просила відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги (а.с. 123-129).

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази (а.с. 115-122, 130).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що жодних належних, переконливих та допустимих доказів з боку позивача щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків до суду не надано, як і не знайшло свого підтвердження під час розгляду даної цивільної справи.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який було зареєстровано 19 листопада 2011 року виконавчим комітетом Мармуліївської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис №2.

Від шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 7, 8).

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 20 вересня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 6).

Згідно з довідкою про склад сім`ї, яка видана виконавчим комітетом Тетіївської міської ради Київської області (а.с. 9) та актом № 111 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 05 червня 2019 року (а.с. 10) діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

З відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей щомісячно в розмірі 1/3 частини всіх доходів до їхнього повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку (а.с. 11).

Згідно з довідкою відділу Державної виконавчої служби №68/02-22/3 від 02 липня 2018 року ОСОБА_1 дійсно не отримував аліменти від ОСОБА_2 у період з 25 січня 2018 року по 01 липня 2018 року, а також у період з 01 січня 2019 року по 01 липня 2019 року (а.с.12-14).

Як вбачається з характеристики ОСОБА_3 , вихованця ДНЗ «Сонечко», від 16 листопада 2017 року та характеристики ОСОБА_4 , учня ЗОШ І-ІІІ степенів - природничо-математичного ліцею, протягом останнього року про дитину піклуються бабуся ОСОБА_6 і тато та приймають участь у навчально-виховному процесі дитячого садка Мати дітей не бере участі у вихованні, не надає ніякої допомоги у навчанні, не провідує дітей та не відвідує батьківські збори (а.с. 15-16).

Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тетіївської міської ради Київської області 27 серпня 2019 року було надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якого вважають за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 (а.с. 59-61).

Проте, доводи відповідачки ОСОБА_2 про звернення 29 жовтня 2018 року до служби у справах дітей з приводу ненадання батьком дітей ОСОБА_1 можливості зустрічатись з дітьми та приймати участь у їх вихованні та часткову сплату відповідачкою аліментів на утримання дітей підтверджуються наданими до суду доказами (а.с. 50, 58)

За наданими до суду доказами, характеристикою, відповідачка ОСОБА_2 працевлаштована, негативної інформації відносно відповідачки подана характеристика не містить (а.с. 75-76).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, провадження № 61-36905св18.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не доведено винної поведінки відповідача, як матері дітей, щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків чи здійснення нею неправомірних дій, натомість відповідач показала, що бажає приймати участь у вихованні дітей, про що свідчить її звернення до органу опіки та піклування з заявою про визначення її участі у вихованні дітей.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно синів, позивачем не надано.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також того, що мати дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тетіївської міської ради Київської області від 27 серпня 2019 року, згідно якого члени комісії вважали за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. 5, 6 ст. 19 СК України). При цьому зазначений висновок не містить об`єктивних обставин або обґрунтувань за яких суд мав би можливість дійти висновку про доцільність (в інтересах малолітніх дітей) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, тому колегія суддів їх відхилила.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 26 грудня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова