Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 492/70/15-ц

провадження № 61-29604 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

представник відповідачів - ОСОБА_7 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 07 лютого 2017 року у складі судді Борисової С. П. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2017 року у складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Сегеди С. М., Журавльова О. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, до якого вносилися зміни на підставі додаткових угод, за яким ОСОБА_1 надано кредит в сумі 50 тис. доларів США зі сплатою 10,00 % річних строком до 13 жовтня 2027 року. Відповідно до умов додаткової угоди від 22 квітня 2010 року № 3 змінено схему погашення кредиту, згідно з якою відповідач ОСОБА_1 зобов`язався погашати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі, встановленому пунктом 2 додаткової угоди, та сплати процентів у розмірі, встановленому пунктом 1.4. додаткової угоди. Також продовжено строк повернення кредиту до 13 жовтня 2036 року.

У той же день для забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були укладені окремі договори поруки, за якими вони зобов`язалися солідарно із позичальником відповідати за виконання зобов`язання за кредитним договором.

Позичальник, як і поручителі, зобов`язання за кредитним договором і договорами поруки належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 18 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 44 858 доларів 88 центів США та пенею у розмірі 66 286 грн 98 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 37 800 доларів 34 центів США; прострочена заборгованість за процентами у розмірі 7 058 доларів 54 центи США; пеня за несвоєчасне погашення за кредитом у розмірі 15 932 грн 81 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам у розмірі 50 354 грн 17 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму заборгованості за кредитним договором від 13 жовтня 2006 року та процентами на загальну суму 44 858 доларів 88 центів США та по пені у розмірі 66 286 грн 98 коп., а також понесені банком судові витрати.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 пред?явили до суду зустрічні позови до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою.

Зустрічні позовні заяви є ідентичними та мотивовані тим, що 13 жовтня 2006 року для забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 13 жовтня 2006 року між ними та банком були укладені окремі договори поруки, за якими вони зобов`язалися солідарно із позичальником відповідати за виконання зобов`язання за кредитним договором.

Зазначали, що вони не були повідомлені банком про зміну в бік збільшення процентної ставки за користування кредитом та продовження строків його повернення.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посилаючись на частини першу, четверту статті 559 ЦК України, просили суд визнати поруку припиненою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 14 березня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» та зустрічні позови ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 об?єднано в одне провадження.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 07 лютого 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 13 жовтня 2006 року № 0 та процентам на загальну суму 44 858 доларів 88 центів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України станом на 07 лютого 2017 року 1 222 974 грн 19 коп., та по пені у розмірі 66 286 грн 98 коп.

Зустрічні позови ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задоволено. Визнано припиненими договори поруки: від 13 жовтня 2006 року № 49871 з наступними до нього додатковими угодами, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 ; від 13 жовтня 2006 року № 49873 з наступними до нього додатковими угодами, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 ; від 13 жовтня 2006 року № 49875 з наступними до нього додатковими угодами, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 ; від 20 липня 2009 року № 239502 з наступними до нього додатковими угодами, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 ; від 20 липня 2009 року № 239503 з наступними до нього додатковими угодами, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі як солідарні боржники порушили умови кредитного договору та договору поруки, належним чином не виконували своїх зобов`язань, на вимоги банку не реагували, а розмір заборгованості визначений банком відповідно до вимог закону та умов кредитного договору. Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник повністю припинив здійснювати виплати за кредитним договором з 27 грудня 2012 року, а по процентам з 17 січня 2014 року. За таких обставин у кредитора виникло право пред`явити вимогу до поручителів про виконання порушеного основного зобов`язання боржника. 04 листопада 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» було направлено на адресу поручителів листи із вимогою про усунення порушення зобов`язань, проте з позовом до позичальника та/або поручителів ПАТ «УкрСиббанк» у шестимісячний строк після припинення позичальником здійснення виплат за кредитним договором не зверталось. У зв?язку з цим наявні підстави для визнання поруки припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що позичальник, як і поручителі, порушили умови кредитного договору та договорів поруки щодо своєчасного погашення кредиту, у зв`язку з чим банк має право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості. Також суд апеляційної інстанції погодився з висновками районного суду щодо підстав задоволення зустрічного позову, зазначивши, що у шестимісячний строк з моменту припинення сплати позичальником заборгованості за кредитним договором кредитор з позовом до позичальника та/або поручителів банк не звертався.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову банку скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції встановив, що позичальник припинив сплачувати кредит з 27 грудня 2012 року, а нараховані проценти з 17 січня 2014 року, тому дійшов до висновку, що з 27 грудня 2012 року почав перебіг шестимісячний строк для пред`явлення банком вимог до поручителів, із закінченням якого порука припинилась повністю, оскільки вимоги банк направив солідарним боржника 04 листопада 2014 року, а з позовом до суду звернувся у грудні 2014 року.

Вважало, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. При цьому банк послався на відповідні правові позиції Верховного Суду України.

Отже, порука не припинилася в частині, яка стосується відповідальності поручителів за невиконання позичальником окремих зобов`язань основного договору, строк виконання яких настав протягом 6-ти місяців до дати пред`явлення позову банку у грудні 2014 року, а також, порука не припинилася і в частині, яка стосується відповідальності поручителів за невиконання позичальником зобов`язань про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, що несплачена, про сплату процентів за користування кредитом та пені, строк виконання яких для позичальника настав у грудні 2014 року.

Інші учасники справи судові рішення не оскаржили.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - подав заперечення на касаційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Вказував, що підпунктом 1.1 додаткової угоди від 22 квітня 2010 року № 3 до кредитного договору та додатковими угодами до договорів поруки визначено день сплати ануїтетного платежу 25-го числа кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж. Заборгованість у зв`язку з несплатою позичальником поточних щомісячних платежів із погашення тіла кредиту виникла з 27 грудня 2012 року, а поточних щомісячних платежів із погашення процентів за користування кредитом, виникла з 17 січня 2014 року. Відповідно до пункту 2.2 договорів поруки відповідальність поручителя наступає з моменту невиконання своїх зобов`язань позичальником по кредитному договору. Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається перебіг встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя, щодо окремих зобов`язань за кредитом. Тобто банк мав право протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання/виникнення простроченої заборгованості за кредитом та процентами з зазначених раніше дат пред`явити вимоги до поручителя. А саме, банк повинен був направити поручителям вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту не пізніше шестимісячного строку після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання (25 грудня 2012 року), тобто не пізніше 25 червня 2013 року. Проте банк направив вказану вимогу поручителям тільки через 21 місяць - 04 листопада 2014 року. Вимоги про погашення процентів за користування кредитом відповідач повинен був направити усім поручителям не пізніше 01 липня 2014 року, оскільки останній платіж за процентами було здійснено 17 січня 2014 року, але фактично направив вказану вимогу поручителям тільки через 10 місяців - 04 листопада 2014 року, а позов до суду до ОСОБА_1 та усіх поручителів про стягнення кредитної заборгованості банк подав 16 січня 2015 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 492/70/15-ц із Арцизького районного суду Одеської області справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13 жовтня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав у кредит 50 тис. доларів США зі сплатою 10 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 13 жовтня 2027 року (а.с. 12-31, т. 1.).

12 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1, за якою було змінено строки сплати процентів, тобто з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного затим, за який були нараховані проценти (а.с. 26-31, т. 1).

14 липня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2, за якою було змінено схему погашення кредиту (а.с. 32, т. 1).

Крім того, 22 квітня 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 3, за якою було змінено схему погашення кредиту, за якою ОСОБА_1 з дати підписання угоди зобов`язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом внесення щомісячних ануїтентних платежів в день сплати ануїтентного платежу, яким визначено 25 число кожного календарного місяця строку кредитування. Також сторонами досягнуто згоди щодо зміни розміру процентів за користування кредитом та строки їх сплати, кінцевого строку повернення кредиту, який визначено як 13 жовтня 2036 року. Сторони також домовилися про те, що для ідентифікації кредитного договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме номер 2 (а.с. 33-35, т. 1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 13 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 49871, за яким поручитель зобов`язалась нести солідарну відповідальність перед банком за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором (а. с. 36-37, т. 1).

20 липня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 49871, за яким поручитель надала свою згоду на зміну основного зобов`язання відповідно до умов додаткової угоди № 1, укладеної між банком та ОСОБА_1 (а.с. 38, т. 1).

22 квітня 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки № 49871, за яким поручитель надала свою згоду на зміну основного зобов`язання відповідно до умов додаткової угоди № 3, укладеної між банком та ОСОБА_1 (а.с. 39-40, т. 1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 13 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 49873, за яким поручитель зобов`язався нести солідарну відповідальність перед банком за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором (а.с. 41-42, т. 1).

20 липня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 49873, за яким поручитель надав свою згоду на зміну основного зобов`язання відповідно до умов додаткової угоди № 1, укладеної між банком та ОСОБА_1 (а.с. 43, т. 1).

22 квітня 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки № 49873, за яким поручитель надав свою згоду на зміну основного зобов`язання відповідно до умов додаткової угоди № 3, укладеної між банком та ОСОБА_1 (а.с. 44-45, т. 1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 13 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 49875, за яким поручитель зобов`язалась нести солідарну відповідальність перед банком за своєчасне та повне виконання боржником - ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором (а.с. 46-47, т. 1).

20 липня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 49875, за яким поручитель надала свою згоду на зміну основного зобов`язання відповідно до умов додаткової угоди № 1, укладеної між банком та ОСОБА_1 (а.с. 48, т. 1).

22 квітня 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки № 49875, за яким поручитель надала свою згоду на зміну основного зобов`язання відповідно до умов додаткової угоди № 3, укладеної між банком та ОСОБА_1 (а.с. 49-50, т. 1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 20 липня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 239502, за яким поручитель зобов`язалась нести солідарну відповідальність перед банком за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором (а.с. 51-53, т. 1).

22 квітня 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 239502, за яким поручитель надала свою згоду на зміну основного зобов`язання відповідно до умов додаткової угоди № 3, укладеної між банком та ОСОБА_1 (а.с. 54-55, т. 1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 20 липня 2009 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 239503, за яким поручитель зобов`язався нести солідарну відповідальність перед банком за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором (а.с. 56-58, т. 1,).

22 квітня 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 239503, за яким поручитель надав свою згоду на зміну основного зобов`язання відповідно до умов додаткової угоди № 3, укладеної між банком та ОСОБА_1 (а.с. 59-60, т. 1).

Згідно з пунктом 2.1. договорів поруки у випадку зміни умов основного договору поручитель підписанням цього договору підтверджує свою згоду на здійснення таких змін. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту договору не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін.

Позичальник, як і поручителі, зобов`язання за кредитним договором і договорами поруки належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 18 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитом, яка за розрахунком банку, становила 44 858 доларів 88 центів США та пеня у розмірі 66 286 грн 98 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 37 800 доларів 34 центів США; прострочена заборгованість за процентами у розмірі 7 058 доларів 54 центи США; пеня за несвоєчасне погашення за кредитом у розмірі 15 932 грн 81 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам у розмірі 50 354 грн 17 коп.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 строків погашення заборгованості за кредитом та процентами, з метою досудового врегулювання спору, ПАТ «УкрСиббанк» 04 листопада 2014 року направило відповідачам вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, які залишені відповідачами без задоволення (а.с. 61-69, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підпунктом 1.1 додаткової угоди від 22 квітня 2010 року № 3 до кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної оплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу (25-го числа кожного місяця).

Судом установлено, що ОСОБА_1 , як позичальник, зобов`язався перед банком повернути суму кредиту з процентами до 13 жовтня 2036 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, разом із установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У порушення статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції на зазначені обставини справи уваги не звернув, не врахував, що умовами спірного кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника по поверненню боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку.

Отже, унаслідок вказаних умов договору та у зв`язку з неналежним виконанням цих зобов`язань ОСОБА_1 шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України для пред?явлення банком, як кредитором, вимог до поручителів, оскільки поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, про повернення заборгованих коштів, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу окремо.

Таким чином, визначивши дату останнього платежу (17 січня 2014 року) та дату пред`явлення позову, апеляційний суд зазначеного вище не врахував.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що вимога про дострокове погашення кредитної заборгованості була пред?явлена банком 04 листопада 2014 року, а розмір кредитної заборгованості, стягнутої судом, визначено станом на 18 серпня 2015 року, що не відповідає вимогам закону.

У зв?язку з тим, що банком пред?явлено вимоги про солідарне стягнення з позичальника та поручителів суми кредитної заборгованості, розмір якої відносно поручителів визначено з порушенням вимог закону, судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у повному обсязі.

При новому розгляді справи апеляційному суду слід врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Нормами цивільного процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з пунктами 1, 3 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович