Справа № 459/973/17 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/811/2611/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Львів

Справа № 459/973/17

Провадження № 22-ц/811/2611/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Симець В.І.

за участю представника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 вересня 2018 року у складі судді Кріль М.Д.

у справі

за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 вересня 2018 року позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно отриманих коштів - задоволено.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 - 110 000 (сто десять тисяч) грн. безпідставно отриманих коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 - 200 000 (двісті тисяч) грн. безпідставно отриманих коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі - 3 100 (три тисячі сто) грн. (1 100,00 грн. + 2 000,00 грн.).

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення підлягає скасуванню, оскільки при його ухваленні було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що встановлені судом обставини, щодо перерахунку коштів не можна вважати встановленими, оскільки дані докази, на які посилається суд не дозволяють ідентифікувати ні отримувача коштів, ні підставу здійснення платежу.

Вказує, що у копіях виписки ПАТ КБ «Приватбанк» від 21.03.2017 року по картці/рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_1 та в копії довідки Пат КБ «Приватбанк`від 01.12.2017 року по картці/рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_2 також відсутні реквізити ОСОБА_2 . Окрім того, суд не досліджував дані документи в судовому засіданні.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підставою позову було те, що ОСОБА_2 начебто входила до керівництва шахрайської організації «Взаємний фонд Меркурій», а її реквізит були зазначені для переказу коштів у фонд, проте позивачами не надано жодних доказів такої участі.

Окрім того, правовою підставою позову було вказано ЗУ «Про захист прав споживачів». Посилання на захист прав споживачів, як предмет позову виключає застосування ст.. 1212 ЦКУ, адже предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які, не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивачі та третя особа в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, від представника позивачів ОСОБА_5 надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що згідно копії виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 21.03.2017 року по картці/рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_1 за період з 01.02.2015 року по 01.07.2015 року, останній здійснював перекази коштів на картку «ПриватБанк» ОСОБА_2 , а саме: 12.03.2015 року о 11:54:53 год. у сумі 50 000,00 грн.; 29.04.2015 року о 18:39:17 год. у сумі 10 000,00 грн.; 26.05.2015 року о 13:08:44 год. у сумі 20 000,00 грн.; 15.06.2015 року о 18:05:12 год. у сумі 30 000,00 грн., а всього на суму - 110 000,00 грн..

Також відповідно до копії довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 01.12.2017 року по картці/рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_2 за період 26.05.2015 року, встановлено, що ОСОБА_4 26.05.2015 року здійснював перекази коштів на картку «ПриватБанк» ОСОБА_2 , на загальну суму 200 000, 00 грн. (чотири перекази коштів по 50 000,00 грн.), що також підтверджується наявними в матеріалах дублікатами квитанцій «ПриватБанк».

09 червня 2015 року о 09:06 год. на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг було опубліковано інформаційне повідомлення про сумнівну діяльність групи осіб з брендом «Меркурій - Взаємний Фонд». У листі зазначено, що діяльність Фонду свідчить про протиправні дії з метою заволодіння коштами громадян України шляхом введення їх в оману, Фонд не має реєстрації як фінансової установи, інформація про останніх не внесена до Державного реєстру фінансових установ та до Реєстру осіб, які не фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, які веде Нацкомфінпослуг.

Також відповідно до листа від 03 липня 2015 року на офіційному сайті «Приватбанка» - банк заблокував фінансову піраміду «Меркурій», зокрема заблокував можливість використання своїх фінансових інструментів для фонду «Меркурій» діяльність якого має всі ознаки фінансової піраміди та підпадає під норми закону про протидію шахрайству. Карта «Приватбанку» відповідачки була заблокована банком.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачі довели той факт, що за їх рахунок, без будь-якої правової підстави, відповідачем було набуте майно у вигляді грошових коштів. Правові підстави для набуття або збереження відповідачем майна позивачів відсутні, тобто набувач збагатився за рахунок потерпілих поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Саме такий правовий висновок вбачається з Постанови ВСУ від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13.

В даному випадку факт набуття майна - грошей ОСОБА_3 у загальній сумі 110 000 грн. та грошей ОСОБА_4 у загальній сумі 200 000 - відповідачем за рахунок позивачів підтверджується наявними виписками ПАТ КБ «ПриватБанк» від 21.03.2017 року, копією довідки ПАТ «ПриватБанк» від 01.12.2017 року та дублікатами квитанцій ПАТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, суду не надано доказів жодної правової підстави, передбаченої ст.11 ЦК України, для набуття відповідачем вказаного майна /грошей/, а також доказів того, що з приводу вказаних грошових суми між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 існували будь-які договірні правовідносини.

Доводи апелянта про те, що у копіях виписки та довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 21.03.2017 року та 0.12.2017 року відсутні її реквізити не можуть братися до уваги, оскільки апелянтом не представлено ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції жодних доказів того, що вона не отримувала на свій рахунок коштів від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

А відтак суд першої інстанції вірно вирішив стягнути з ОСОБА_2 безпідставно отримані кошти.

Отже, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що cудом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 вересня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 cерпня 2019 року

Головуючий

Судді