Справа № 509/2317/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року. Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

за участю відповідачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Хроменкова В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 22.08.2016 р. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ :

Заочним рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 22.08.2016 р., ухваленому у даній справі, позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитними договорами № 1004/5396CLAPT від 18.06.2013 р. та № 1081/5396CLBPT від 31.07.2013 р. у загальному розмірі 48162,68 грн. та судовий збір у сумі 1378 грн

11.11.2019 року, відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою та клопотанням про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що про дати, час та місце розгляду вказаної цивільної справи вона не знала, так як не проживає за адресою своєї реєстрації : АДРЕСА_1 , зареєстрованої у встановленому Законом порядку і вказаною у позові, а постійно, без підтверджуючих належних документальних доказів, проживає за адресою : АДРЕСА_2 , за якою судом не направлялись повістки з викликами до суду, а тому вона не отримувала копії заочного рішення суду від 22.08.2018 р. та інших процесуальних документів, дізнавшись про ухвалене судом заочне рішення в Чорноморському ОУПФУ щодо примусового стягнення з неї 20% пенсії на погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості на подачу відзиву на позов та реалізацію свого процесуального права приймати участь в судових засіданнях, зокрема прав та обов`язків, передбачених ст.ст. 43,49 ЦПК України.

З зазначених підстав, відповідачка ОСОБА_1 просила суд скасувати заочне рішення суду та переглянути справу.

В судовому засіданні з розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду, представник відповідачки (боржниці) Піменової Т.О. та вона особисто - повністю підтримала доводи своєї заяви, вказавши суду, що була обізнана про 2 кредити, які вона дійсно особисто отримувала, підписувала всі необхідні заяви-анкети позичальника, всі кредитні договори та додатки до кредитних договорів, знала про кредитну заборгованість і дійсно, після отримання кредитів, за які сплачувала декілька місяців проценти та тіло кредиту, змінила місце свого проживання, без належних документальних доказів, підтверджуючих її нову адресу проживання та не поставив до відома кредитну установу АТ «Платинум Банк», в якій отримувала кредити про зміну свого місця проживання, не знаючи, що повинна була поставити банк про зміну свого місця проживання, залишаючись зареєстрованою за адресою : АДРЕСА_1 .

Представник позивачів (стягувіачів) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, причини неявки суду не повідомив, надіславши до електронну адресу (скриньку) суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення з підстав її необґрунтованості, безпідставності і надуманості та з мотивів, детально викладених у запереченнях на заяву та проханням про слухання справи за його відсутністю (а.с. 90-102).

У відповідності до ч.ч. 1,4 статті 287 ЦПК України, неявка учасників процесу не перешкоджає розглядові заяви по суті.

Заслухавши пояснення відповідачки (боржниці) Піменової Т.О. та представника, дослідивши матеріали зазначеної цивільної справи та заяви про перегляд заочного рішення, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Згідно із ст. 284 ЦПК України - заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до ст. 285 ЦПК України - заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі. У заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: найменування суду, який ухвалив заочне рішення; ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв`язку; обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; клопотання про перегляд заочного рішення; перелік доданих до заяви матеріалів. Заява про перегляд заочного рішення підписується особою, яка її подає. До заяви про перегляд заочного рішення додаються її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів. До заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору.

До заяви про перегляд заочного рішення - додаються докази, на які посилається заявник.

Частини 1,4 статті 287 ЦПК України передбачають, що заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні.

Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Стаття 288 ЦПК України передбачає, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд звертає увагу на те, що в заяві про перегляд заочного рішення відповідачка ОСОБА_1 не надає відомостей про обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду, і докази про це, а також не надає посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інш. проти Великобританії» рішення від 22.10.1996 р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 р.). За практикою тлумачення права на ефективний захист в суді Європейським Судом з прав людини в рішенні у справі «Мірагалль Эсколано та інші проти Іспанії» допустимим обмеженням доступу до правосуддя відповідає застосування строків.

Суд встановив, що відповідачкою ОСОБА_1 до суду не подано окремої письмової заяви (клопотання) на поновлення пропущеного процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення з відповідним обґрунтуванням.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Устименко проти України») поновлення процесуального строку без об`єктивної наявності виключних підстав та наведення відповідних причин - є прямим порушенням принципу правової визначеності та порушує права учасників справи на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідачка ОСОБА_1 як в своїй заяві про перегляд заочного рішення, так і в судовому засіданні повідомила про те, що про існування рішення вона дізналась випадково, коли їй працівником Овідіопольського відділу Чорноморського ОУ ПФУ було нібито повідомлено про стягнення з неї 20 % розміру пенсії, куди вона з`явилась для отримання пенсії, не вказуючи при цьому дату свого звернення до ПФУ.

Однак, суд звертає увагу на той факт, що виконавче провадження № 53263900 за виконавчим листом № 509/2317/16 виданого Овідіопольським районним судом Одеської області 07.12.2016 р. - було відкрито ще 20.01.2017 р. !, копія якої була направлена відповідачці за адресою її реєстрації : АДРЕСА_1 , зареєстрованої у встановленому Законом порядку і вказаною у кредитних договорах, анкетах-заявах, додтаках до кредитних договорів та персональних даних клієнта позичальниці ОСОБА_1 , які мались у позивачів та про інші адреси фактичного місця проживання відповідачки позивачам не було відомо з огляду на те, що позичальниця ОСОБА_1 свідомо і умисно не ставила їх до відома, маючи при цьому кредитну заборгованість, яка станом на 17.06.2015 р. становила : за кредитним договором № 1081/5396CLBPT від 31.07.2013 р. - 10867 грн. та за кредитним договором № 1004/5396 CLAPT від 13.06.2013 р. 37295,68 грн. і не сплачувалась позивачкою починаючи з вересня 2013 року, про що було вказано у розрахунку заборгованості та письмових повідомленнях АТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс»» від 25.06.2015 р. та ТОВ «ФК «ЄАПБ» від 26.06.2015 р. про порядок погашення кредитної заборгованості, тобто до подачі позову до суду (29.06.2016 р.), і сплати яких штучно уникала відповідачка, не ставлячи до відома позивачів про зміну свого місця проживання, про що також не було відомо суду з огляду на довідку Овідіопольського РВ ГУДМС України в Одеській області від 05.07.2016 р. про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться зареєстрованою за адресою : АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована до сьогодні згідно копії її паспорту доданого до заяви про перегляд заочного рішення суду, що вона підтвердила в судовому засіданні.

Будь-яких належних документальних доказів проживання ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_2 , яку вона вказала у своїй заяві про перегляд заочного рішення суду, остання суду не надала, як і не надала таких даних в судовому засіданні, у зв`язку з чим, суд вважає, що відповідачка має змогу вказувати в документах, адресованих суду чи позивачам будь-яку іншу адресу свого нібито проживання, ніж ту, яка вказана у її заяві, а тому на думку суду, є хибними твердження відповідачки про те, що вона не була обізнана з рішенням суду та примусовим його виконанням з огляду на дату видачі виконавчого листа від 07.12.2016 р., який також був направлений за адресою реєстрації ОСОБА_1 , як і постанова про відкриття виконавчого провадження № 53263900, адже, відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси - судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 4 ст. 310 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

У відповідності до ч. 1 ст. 131 ЦПК України - обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судове засідання.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою - навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Отже, на думку суду, позовна заява ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами № 1004/5396CLAPT від 18.06.2013 р. та № 1081/5396CLBPT від 31.07.2013 р. - була подана за останньою відомою позивачам та суду адресою реєстрації відповідача, підтвердженої довідкою Овідіопольського РВ ГУДМС України в Одеській області, а свідомі дії відповідачки щодо неотримання судових повісток могли мати умисний характер з метою її категоричного небажання сплачувати взяті нею кредити та з`являтися на судові засідання, і відповідно небажання відповідачки надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у зв`язку з чим, суд дотримуючись норм цивільного та цивільного-процесуального законодавства виніс законне та обґрунтована заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, що відповідало приписам ст.ст. 280-283 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду - зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду - кожна держава-учасниця цієї Конвенції (якої є Україна) - вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є - не допустити судовий процес у безладний рух, а тому сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, на підставі вище викладеного можна прийти до висновку, що відповідачка свідомо ігнорувала судові повістки та не бажала з`являтися на судові засідання або повідомляти суд про причини своєї неявки, а тому Овідіопольський районний суд Одеської області прийняв законне рішення щодо задоволення позовних вимог позивача в заочному порядку згідно їхньої заяви.

При чому, відповідно до умов обох кредитних договорів - підписанням цього договору позичальниця ОСОБА_1 підтверджує, що вона попередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та зазначення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені та зрозумілі позичальниці і не потребують додаткового тлумачення, з якими вона цілком згодна, що вона отримала свій примірник цього договору, та додатки до нього в дату його укладення; що вона в письмовій формі ознайомлена з Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Платинум Банк», затвердженими Розпорядженням АТ «Платинум Банк», які оприлюднені на Інтернет - сторінці Банку за відповідною електронною адресою та які їй роз`яснені, зрозумілі та з якими вона цілком згодна.

При чому, відповідно до умов обох кредитних договорів, вони вважаються укладеними та набувають чинності з моменту підписання сторонами розділ № 1 цих договорів та скріплення печаткою Банку. Ці договори складено українською мовою в двох примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу по одному для кожної із сторін. Відповідачка свої примірники вище зазначених кредитних договорів отримала особисто, що підтверджується підписами в цьому договорі та її поясненнями в судовому засіданні.

Вказане вище дає підстави суду вважати, що ОСОБА_1 була належним чином поінформована про умови кредитування і мала можливість вносити власні пропозиції, зауваження, а також ставити запитання щодо незрозумілих їй моментів. Її підпис під кредитними договорами - безумовно свідчить про її згоду з усіма запропонованими їй банком умовами кредитних договорів, які є тотожними, а відтак ОСОБА_1 добровільно і свідомо зобов`язувалася їх виконувати, чого умисно не робила на протязі майже 6-ти років.

Суд наголошує, що вищевказані кредитні договори, Договори про відступлення прав вимоги та Договір факторингу - у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину і вони є чинним до сьогодні.

Отже, викладені відповідачкою мотиви та доводи поважності її неявки в судові засідання не заслуговують на увагу та не є поважними з підстав, описаних вище.

Таким чином, відповідачка подала до суду заяву - яка взагалі не містить обґрунтованих заперечення по суті позовних вимог, а також ОСОБА_1 не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, в зв`язку з чим, вона не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131,259,284,287,288 ЦПК України, ЄКПЛ, рішеннями ЄСПЛ суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 22.08.2016 р. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду виготовлений та підписаний 26.12.2019 року.

Суддя Овідіопольського

районного суду Д.М. Гандзій