Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 212/3121/18

провадження № 61-10697св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державна казначейська служба України,

третя особа - прокуратура Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України, яка підписана представником Кроповою Надією Русланівною, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року у складі судді Хомініч С. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа - прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду.

Позов мотивовано тим, що 23 серпня 2012 року слідчим Довгинцівського району м. Кривого Рогу винесено постанову про порушення кримінальної справи по факту самовільного зайняття земельної ділянки.

02 квітня 2013 року прокуратурою Довгинцівського району м. Кривого Рогу складений обвинувальний акт відносно неї за ознаками злочину передбаченого частиною першою статті 197-1, частиною першою статті 172 КК України, відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000108 від 10 грудня 2012 року.

19 жовтня 2015 року вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позивача визнано винною за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 197-1 КК України, за ознаками самовільного зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 5 100 грн, стягнувши його на користь держави. За частиною першою статті 172 КК України виправдано.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року скасовано частково, а саме в частині обвинувачення ОСОБА_1 за частиною першою статті 197-1 КК України та передано в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

07 квітня 2016 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області повернув обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 197-1 КК України для усунення недоліків.

17 листопада 2016 року Криворізькою місцевою прокуратурою № 1 Дніпропетровської області кримінальне провадження за № 0000108, внесене 10 грудня 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 197-1 КК України закрито у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_1 в суді і вичерпані можливості їх отримання, на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України.

21 листопада 2016 року позивач отримала повідомлення про завершення досудового розслідування та закриття кримінального провадження.

У зв`язку з тим, що її незаконно притягнули до кримінальної відповідальності, просила суд стягнути на її користь за рахунок Державного бюджету України 500 000 грн моральної шкоди шляхом списання вказаних коштів у безспірному порядку з Єдиного рахунку Державної казначейської служби України.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 165 177,10 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишено без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 12 грудня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що перебування позивача під слідством та судом мали негативні наслідки і пов`язані з цим душевні та моральні страждання. Визначаючи період незаконного перебування позивача під слідством, враховано рішення Конституційного Суду України N 9-рп/99 від 27 жовтня 1999 року по справі № 1-15/99. Внаслідок незаконного перебування ОСОБА_1 під слідством, протягом 44 місяців 11 днів, за винятком періоду з 29 квітня 2016 року по 06 червня 2016 року, коли кримінальне провадження було закрито, нормальний уклад життя позивача був порушений, у зв`язку із чим на її користь підлягає стягненню моральна шкода, визначена відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у розмірі не меншому однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством в сумі 165 177,10 грн.

Короткий зміст вимог наведених у касаційній скарзі

У червні 2019 року представник Державної казначейської служби України - Кропова Н. Р. через засоби поштового зв`язку подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами не наведено обґрунтування завищення розміру моральної шкоди. Розміри мінімальної заробітної плати за 2018 рік було установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у місячному розмірі з 01 січня - 3 723,00 грн. Разом з тим, відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 01 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Аргументи інших учасників справи

У липні 2019 року представник прокуратури Дніпропетровської області - Афанасенко К. подав відзив до суду касаційної інстанції, в якому вважає, що відсутні підстави для касаційного оскарження судових рішень.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2019 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження та витребувано справу. У задоволенні клопотання про зупинення виконання судових рішень відмовлено.

У липні 2019 року матеріали цивільної справи № 212/3121/18 надійшли до Верховного Суду.

15 липня 2019 року матеріали цивільної справи передані доповідачу.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Як свідчить тлумачення статей 23, 1173 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт (стаття 1176 ЦКУкраїни).

Згідно пункту першого частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно пункту другому частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600, 00 гривень. Проте сума відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні.

Отже доводи касаційної скарги в цій частині безпідставні.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Встановивши, що позивач незаконно перебувала під слідством і судом 44 місяці та 11 днів, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано визначив розмір грошової компенсації моральної шкоди в сумі 165 177,10 грн.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18), від 31 липня 2019 року у справі № 523/4933/17 (провадження № 61-38703св18).

Висновки Верховного Суду

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України, яка підписана представником Кроповою Надією Русланівною, залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат