Постанова

Іменем України

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 464/4976/16-ц

провадження № 61-23966св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач -ОСОБА_2 ,

третя особа - Державна реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синівського районного суду м. Львова від 14 вересня 2016 року у складі судді Теслюка Д. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Копняк С. М., Савуляк Р. В.у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Державна реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції про виділення в натурі частки із спільного майна

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить виділити йому у власність частину квартири АДРЕСА_1 , а саме кімнату 19,6 кв. м, згідно з технічним паспортом, виданим Львівським обласним Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 24 лютого 1998 року, загальною площею 66,8 кв. м, а також залишити у спільній власності приміщення загального користування квартири - кухню, ванну, туалет, балкон, коридор, комору, шафи, припинити право спільної частково власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 січня 2015 року вирішено здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальній частці у даній квартирі. Проте між співвласниками вказаної квартири постійно виникають суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі частки позивача із спільного володіння сторонами не досягнуто. З огляду на це, позивач просить на підставі статті 364 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) виділити в натурі частку в квартирі, а саме кімнату, яка є відокремленою, та припинити право спільної часткової власності на дану квартиру.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Синівського районного суду м. Львова від 14 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щовиділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Позивачем не надано доказів на підтвердження технічної можливість виділу в натурі частки у квартирі і що такий поділ квартири відповідатиме часткам співвласників.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Синівського районного суду м. Львова від 14 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивач не ставить питання про встановлення порядку користування спірною квартирою, проте виділити частку позивача у праві власності на квартиру в натурі є неможливим, оскільки доказів наявності технічної можливості поділу квартири в натурі позивачем не надано у суді першої і апеляційної інстанції. Позивачем на ставилось питання про проведення експертизи для визначення варіантів виділення в натурі частки квартири із спільної часткової власності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2016 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку надіслав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Синівського районного суду м. Львова від 14 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 17 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10 травня 2018 року справу № 464/4976/16-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, щопозивач 07 грудня 2016 року подав до апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи з огляду на те, що він перебуватиме у день засідання, призначеного на 08 грудня 2016 року у лікарні, проте апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні даної заяви. Вважає, що виділ в натурі його частки у праві власності на спірну квартиру є можливим, оскільки квартира складається з трьох кімнат площею 12,1 кв м., 9,8 кв.м і 19,6 кв. м, отже наявна можливість виділення йому кімнати площею 19,6 кв. м, а у власності відповідача залишити дві інші кімнати. Самостійно цей спір сторони не можуть вирішити, між ними постійно виникають сварки з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із спільного володіння не досягнуто.

Позиції інших учасників

У березні 2017 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надіслала заперечення на касаційну скаргу до ВССУ, в якій просить суд відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Заперечення мотивовані тим, що позивач просить виділити йому у власність кімнату, яка є складовою частиною квартири, яка не підлягає відокремленню. Крім того, позивач просить залишити у спільній власності сторін кухню, ванну, туалет, балкон, коридор, комору, шафи, які також є складовими квартири, а їх залишення у спільній власності виключає можливість задоволення позовної вимоги про припинення права спільної часткової власності на спірну квартиру.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

За час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 січня 2015 року у цивільній справі №464/11076/14-ц визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по Ѕ ідеальній частці у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого Львівським обласним Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 24 лютого 1998 року, квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 66,8 кв. м і складається з трьох жилих кімнат площею 12,1 кв. м, 10,1 кв. м та 19.6 кв. м, кухні - 9,8 кв. м, ванної кімнати - 2,6 кв. м, туалету - 1,3 кв.м, коридору - 2,9 кв. м, вбудованих шаф і комори.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України спільна частковість є власністю двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Згідно з частиною першою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

Згідно зі статтею 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Таким чином, на відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У частині другій статті 183 ЦК України неподільна річ визначається як річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Таким чином, виділ часток (поділ) квартири, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину такої із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок про те, що визначальним для виділу частки або поділу будинку (квартири) в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтю 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відсутність у матеріалах справи доказів технічної можливість виділу в натурі часток у квартирі підтверджує обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій про недоведеність позовних вимог.

Аргументи касаційної скарги про безпідставну відмову суду апеляційної інстанції у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні спростовуються матеріалами справи.

07 грудня 2016 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, у якій він вказував, що буде перебувати у лікарні напевно 08 грудня 2016 року. Доказів, на підтвердження зазначеної обставини позивачем не було надано апеляційному суду, крім того, у заяві вказувалося припущення про перебування на стаціонарному лікуванні з 08 грудня 2016 року.

У судовому засіданні 08 грудня 2016 року приймала участь представник позивача адвокат Колодій Л. Б., яка представляла інтереси позивача на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 02 червня 2016 року, виданого Першим львівським центром з надання вторинної правової допомоги.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення суду постановлені без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами першої і апеляційної інстанцій повно встановлено обставини справи на підставі належної оцінки наявних у справі доказів, визначено норми права, які підлягали застосуванню.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Синівського районного суду м. Львова від 14 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко В. С. Жданова
В. О. Кузнєцов