РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/14541/19

Провадження № 22-ц/4815/1525/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.,

секретар судового засідання Ковальчук Л. В.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються приватний виконавець відділу виконавчого округу м. Києва

Павлюк Назар Васильович,

заінтересована особа Акціонерне товариство «Кредобанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2019 року у складі судді Кучиної Н.Г., постановлену в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича. Скарга обґрунтована тим, що приватний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження та виносити відповідну постанову № 59509353 від 09.07.2019р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 13477547,69 гривень та стягнення судових витрат в розмірі 3444,00 грн.. Просив вказану постанову приватного виконавця скасувати.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2019 року скаргу за ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 59509353 задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 59509353 від 09.07.2019р., винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Назаром Васильовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 13477547,69 гривень та стягнення судових витрат в розмірі 3444,00 грн.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована тим, що приватний виконавець Павлюк Н.В. протиправно, всупереч вимогам чинного законодавства України, прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника в іншому виконавчому окрузі, а тому його постанова про відкриття виконавчого провадження є неправомірною та підлягає скасуванню.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, із неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Павлюк Н.В. оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі безпідставним та необґрунтованим вважає висновок суду першої інстанції на предмет того, що приватним виконавцем начебто отримано інформацію про наявність майна боржника не у встановлений законом спосіб, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження підлягає скасуванню. Стверджує, що частиною 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено одну з передумов прийняття до виконання виконавчого документу наявність майна боржника у виконавчому окрузі, у якому здійснює діяльність приватний виконавець. Додає, що стягувач повідомив приватному виконавцю достовірну інформацію про наявність майна боржника у виконавчому окрузі міста Києва, а саме коштів на рахунках в АТ «Сбербанк», АТ «Креді Агріколь Банк», АБ «Укргазбанк», яка підтверджена матеріалами виконавчого провадження та підтверджується самим боржником. Зауважує, що натомість суд першої інстанції, оцінюючи вказані вище обставини, зазначив, що суми, які перебувають на рахунках боржника в місті Києві, є «незначними та мізерними» і прийшов до хибного висновку, що незначні суми не слід вважати майном. Доводить, що боржник, як і на момент відкриття виконавчого провадження, так і на момент подання скарги і винесення оскаржуваної ухвали, володіє майном грошовими коштами на рахунках в банках, які знаходяться на території виконавчого округу міста Києва в місті Києві. Вказує, що ці обставини підтверджені належними та допустимими доказами, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав у приватного виконавця для відкриття провадження є хибним. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити повністю.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 365 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. про відкриття виконавчого провадження №59509353 від 09.07.2019 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №569/4982/13-ц, виданого 29.07.2014 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 13 477 547 грн. 69 коп.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухвалено відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) є сукупністю дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок державного виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Статтею 24 цього Закону встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Як вбачається із оскаржуваної постанови приватного виконавця та наявної у справі копії паспорту ОСОБА_1 , місцем проживання (реєстрації) останнього є АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець звертає стягнення на кошти боржника юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Як вбачається із заяви про примусове виконання № 27-28377/19 від 01.07.2019р., поданої на ім`я приватного виконавця Павлюка Н.В., стягувач АТ «Кредобанк» повідомив приватному виконавцю достовірну інформацію про наявність майна боржника у виконавчому окрузі міста Києва, а саме коштів на рахунках в АТ «Сбербанк», АТ «Креді Агріколь Банк», АБ «Укргазбанк» (а.с. 18).

Крім того, відповідь ПАТ АБ «Укргазбанк» № БТ-5278 від 17.07.2019р. на запит приватного виконавця, містить відомості про наявність коштів на рахунках боржника ОСОБА_1 (а.с. 30).

Згідно уточненої декларації про доходи та майно ОСОБА_1 за 2018 рік, у нього відкриті гривневі та валютні рахунки в АТ «Сбербанк» м.Київ, АТ «Креді Агріколь Банк» м.Київ, АБ «Укргазбанк» м.Київ, на яких є кошти (а.с. 59-63).

Наведені обставини, підтверджені документально, спростовують покликання скаржника на те, що відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва є порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд не погоджується із висновком місцевого суду щодо протиправності відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва з огляду на те, що суми, які перебувають на рахунках боржника в м. Києві «є незначними та мізерними».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 ЦК України, рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Кошти боржника, які знаходяться на рахунках в банках м. Києва, мають відповідне місцезнаходження, яке визначається місцем знаходженням (юридичною адресою) конкретного банку.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10.09.2018р. по справі № 905/3542/15, які, в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України, є обов`язковими до врахування.

Крім того, чинне законодавство не ставить у залежність від суми коштів чи кількості або вартості майна боржника можливість стягнення із нього заборгованості та відкриття виконавчого провадження для цих цілей.

Таким чином, як на момент відкриття виконавчого провадження, так і на момент подання скарги і винесення оскаржуваної ухвали, у боржника наявне у власності майно у вигляді грошових коштів на рахунках у банках, які знаходяться на території виконавчого округу м. Києва.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи встановлені обставини по справі, апеляційний суд приходить до переконання про те, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н. В. правомірно, із дотриманням вимог чинного законодавства України, які регулюють правила територіальної діяльності приватних виконавців, прийнято до виконання виконавчий документ та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2019 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.

Головуючого судді підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В. підпис Гордійчук С. О.

Копія вірна: суддя

Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.