Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 523/1507/16-ц

провадження № 61-10534св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 08 червня 2016 року у складі судді Аліна С. С. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Артеменка І. А., Черевка П. М., Сватаненка В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 969 916,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 листопада 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 232 000,00 доларів США, строком до 28 листопада 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 29 листопада 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до якого вона зобов`язалася відповідати по кредитному договору як солідарний боржник.

Внаслідок порушення ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 29 травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 1 969 916,24 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно у судовому порядку.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 08 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2016 року, позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 969 916,24 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, з яким погодився апеляційний суд, що оскільки відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та договором поруки, не сплачують заборгованість за кредитом, відсотками та пенею, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 1 969 916,24 грн, то така заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку.

Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , зробив висновок, що надана нею порука не припинилась, оскільки позивач звернувся з позовом протягом шести місяців з дня направлення їй вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 , витребувано матеріали цивільної справи № 523/1507/16-ц з Суворовського районного суду міста Одеси та зупинено виконання рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 08 червня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою цього ж суду від 13 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

На виконання підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» 20 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про солідарне стягнення кредитної заборгованості з пропуском строку для звернення з відповідною вимогою до поручителя. На думку заявника, її обов`язок як поручителя є припиненим, тому судові рішення про солідарне стягнення з неї заборгованості за кредитним договором є такими, що підлягають скасуванню. Крім того, на думку заявника, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні її клопотання про зупинення провадження в справі до розгляду Приморським районним судом міста Одеси цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 з таких мотивів.

Суди встановили, що 29 листопада 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № 2007/13-2.06/728. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 отримав споживчий кредит в сумі 232 000,00 доларів США. Строк дії договору встановлено до 28 листопада 2017 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків в розмірі 13 % на рік за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 , позивач уклав договір поруки № 07-15/1593 від 29 листопада 2007 року з ОСОБА_2 , у пункті 5.2 якого зазначено, що він діє до виконання всіх вимог забезпечених порукою.

ПАТ «Укрсоцбанк» свої зобов`язання виконав, відповідно до умов кредитного договору надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 232 000,00 доларів США. Останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 вніс 19 червня 2014 року.

08 травня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень зобов`язання за цим кредитним договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 29 травня 2015 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 2007/13-2.06/728 від 29 листопада 2007 року становить 1 969 916,24 грн в еквіваленті грошового зобов`язання 93 590,60 доларів США.

Частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Згідно з статтею 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згаданим договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до виконання всіх вимог забезпечених порукою.

Підпунктом 1.1.1. пункту 1.1 кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом сплати щомісячних платежів протягом всього часу дії договору в розмірі 1 933,73 доларів США щомісячно з кінцевим терміном погашення 28 листопада 2017 року.

Відповідно до підпунктів 3.3.7 та 4.5 цього договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному підпунктом 1.1.1 договору. У разі невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх обов`язків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів (підпункт 3.3.7 договору), протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня повернути кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Отже, сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання за щомісячним погашенням платежів.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2 договору поруки) про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16 зроблено висновок, що «згідно з пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8 (сплата процентів), 3.3.9 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Суди встановили, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснила 10 вересня 2009 року, а тому за визначенням пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 11 грудня 2009 року. Після зміни строку виконання зобов`язання (11 грудня 2009 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 11 грудня 2009 року не підлягали виконанню».

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про стягнення з неї як з поручителя кредитної заборгованості, вважав, що шестимісячний строк розпочався з 08 травня 2015 року, коли банком направлена відповідачам вимога про дострокове погашення заборгованості.

Однак ОСОБА_2 наполягала на застосуванні положень пункту 4.5 кредитного договору, за умовами якого, враховуючи, що після 19 червня 2014 року ОСОБА_1 (позичальник) не сплачував будь-яких платежів за кредитним договором, строк користування кредитом сплив на 91 день після внесення останнього платежу і настав строк для дострокового погашення боржником кредитної заборгованості та почався відлік шестимісячного строку для звернення до неї як поручителя з вимогою про стягнення цієї заборгованості.

Апеляційний суд цих доводів ОСОБА_2 не перевірив, не встановив, коли відповідно до вказаних умов кредитного договору та наведених обставин справи сплив строк користування кредитом і розпочався встановлений статтею 559 ЦК України шестимісячний строк для звернення з вимогою до поручителя.

Касаційний суд з огляду на визначені статтею 400 ЦПК України повноваження позбавлений можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оскільки судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржувану ухвалу апеляційного суду відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України належить скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2016 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 2007/13-2.06/728 від 29 листопада 2007 року в загальному розмірі 1 969 916,24 грн скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук