Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 638/11841/15-ц

провадження № 61-5638св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараш А. А., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» Єрмака Валерія Олександровича, правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області в складі суддів: Кругової С. С., Трішкової І. Ю., Міненкової Н. О., від 03 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота» (далі - банк, ПАТ «Банк Золоті Ворота») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» Єрмака В. О., звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов обґрунтовано тим, що 04 квітня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір № 48 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної), за умовами якого банк, за наявності вільних кредитних ресурсів зобов`язується надати позичальникові кредит у рамках не відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 570 000 грн, а позичальник зобов`язується на умовах, передбачених кредитним договором, повернути кредит в термін не пізніше 03 квітня 2015 року та сплатити проценти за користування ним в строки та в розмірах, визначених пунктом 1.1. кредитного договору.

В результаті неналежного виконання позивальником умов кредитного договору утворилася заборгованість за кредитом, відсотками та неустойкою, яка станом на 06 липня 2015 року складає 374 598,36 грн.

В забезпечення виконання всіх вимог банку до позичальника за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього між банком та позичальником укладено договір іпотеки № 13-063 від 25 квітня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Башинською Л. В., зареєстрований в реєстрі № 322, предметом якого є нерухоме майно, а саме трикімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед банком за договором № 48 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної) від 04 квітня 2013 року в загальній сумі 374 598,36 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 13-063 від 25 квітня 2013 року з урахуванням усіх змін до нього, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Башинською Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 322, укладеного між АТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_1 , а саме трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» шляхом надання права банку на продаж предмета іпотеки від свого імені будь якій особі покупцеві із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, визначеною за згодою сторін або на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова в складі судді Аркатової К. В. від 07 грудня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що договором іпотеки від 25 квітня 2013 року передбачено можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в позасудовому порядку врегулювання спору. Оскільки іпотекодержатель своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку не реалізував, суд вважав, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушених прав.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 вересня 2016 року заяву ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» про заміну сторони у справі задоволено.

Залучено до участі у справі правонаступника позивача ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» за позовною заявою ПАТ «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року скасованою

Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Банк Золоті Ворота», правонаступником якого є ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» за договором № 48 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної) від 04 квітня 2013 року в загальній сумі 374 598 грн 36 коп., яка складається з: - суми простроченої заборгованості за кредитом - 238 648 грн 74 коп.; - суми простроченої заборгованості за процентами - 77 162 грн 35 коп.; - пені за прострочену заборгованість за кредитом - 38 408 грн 21 коп.; пені за простроченою заборгованістю за процентами - 20 379 грн 06 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 13-063 від 25 квітня 2013 року з урахуванням усіх змін до нього, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Башинською Л. Ю., зареєстрованим в реєстрі за № 322, укладеним між АТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_1 , а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» шляхом надання йому права на продаж предмета іпотеки від свого імені будь якій особі покупцеві із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, визначеною за згодою сторін або на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» судовий збір у розмірі 4 019 грн 40 коп.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що в результаті неналежного виконання позивальником умов кредитного договору утворилася заборгованість за кредитом, відсотками та неустойкою, яка станом на 06 липня 2015 року складає 374 598,36 грн, у зв`язку із чим позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості шляхом надання йому права на продаж предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, не повно дослідив зібрані у справі докази та дійшов помилкових висновків про задоволення позову, необ`єктивно і упереджено вирішив спір. Указано, що апеляційну скаргу підписано особою, яка не має повноважень на її підписання - представником уповноваженої особи Фонду, а не самою уповноваженою особою, як це передбачено законом. Банк при зверненні до суду обрав не вірний спосіб захисту свого права, оскільки договором передбачено право банку звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на іпотечне майно, що вірно встановлено районним судом. Обраний банком спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання йому права на продаж предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві є позасудовим і не міг бути застосований апеляційним судом. Крім того, скаржник не був повідомлений про укладення банком договору відступлення права за кредитним та іпотечним договорами.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року призначено до судового розгляду.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 04 квітня 2013 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_1 укладено договір № 48 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної), за умовами якого банк, за наявності вільних кредитних ресурсів зобов`язується надати позичальникові кредит у рамках не відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 570 000 грн, а позичальник зобов`язується на умовах, передбачених кредитним договором, повернути кредит в термін не пізніше 03 квітня 2015 року та сплатити проценти за користування ним в строки та в розмірах, визначених пункту 1.1. кредитного договору.

В забезпечення виконання всіх вимог банку до позичальника за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього між банком та позичальником укладено договір іпотеки № 13-063 від 25 квітня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Башинською Л. В., зареєстрований в реєстрі № 322, предметом якого є нерухоме майно, а саме трикімнатна квартира АДРЕСА_1 .

В результаті неналежного виконання позивальником умов кредитного договору утворилася заборгованість за кредитом, відсотками та неустойкою, яка станом на 06 липня 2015 року складає 374 598,36 грн, з них: сума простроченої заборгованості за кредитом - 238 648,74 грн; сума простроченої заборгованості за відсотками - 77 162,35 грн; пеня за простроченою заборгованістю за кредитом - 38 408,21 грн; пеня за простроченою заборгованістю за відсотками - 20 379,06 грн.

Відповідно до положень пункту 3.12.1 зазначеного договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Положенням договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором та/або договором у встановлений іпотекодержателем строк, така вимога іпотекодержателя задовольняється за рахунок майна. Це застереження визначає один із способів задоволення вимог іпотекодержателя, а саме перехід права власності на майно до іпотекодержателя. Підписанням договору іпотекодавець надає згоду на перехід права власності на майно до іпотекодержателя, право іпотекодержателя на продаж майна будь - якій особі - покупцеві на підставі укладення між ними договору купівлі - продажу, який, в свою чергу, є документом на підставі якого здійснюється реєстрація права власності на майно.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами статті 614 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, ЦК України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Умови укладеного між сторонами договору є обов`язковими для його сторін та їх правонаступників.

Судами установлено, що банк просив суд звернути стягнення на предмет застави шляхом його продажу банком як іпотекодержателем від свого імені у будь-якій особі-покупцеві, в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Однак, пункт 3.12 договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання.

Згідно указаного пункту договору за цим договором іпотекодавець має право від свого імені здійснити продаж предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, та/або набути права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань на підставі цього договору або укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому чинним законодавством (пункт 3.12.1 договору іпотеки).

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).

Із прийняттям такого висновку внесена правова визначеність щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Розглядаючи позов банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком як іпотекодержателем від свого імені у будь-якій особі-покупцеві, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд помилково залишили без уваги те, що такий спосіб звернення стягнення на іпотечне майно сторони договору іпотеки визначили як позасудовий, у зв`язку із чим указані вимоги позову іпотекодержателя в судовому порядку задоволенню не підлягають з підстав, указаних вище.

Відповідно до вимог частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на зазначене, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року підлягають скасуванню з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України із ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Банк Золоті Ворота» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» Єрмака В. О., правонаступником якого є ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» у даній справі.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» Єрмака Валерія Олександровича, правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик