ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року

м.Суми

Справа №573/2137/18

Номер провадження 22-ц/816/5251/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Орлова І. В.

сторони справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2019 року в складі судді Клименко А.Я., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи вимоги тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом № АК/7881475. Відповідно до вказаного договору, застраховано цивільно правову відповідальність водія, який перебуває за кермом автомобіля Шевроле, д.н. НОМЕР_1 . 21.03.2018 р. на дорозі Суми Глухів трапилась дорожньо транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу Шевроле, д.н. НОМЕР_1 під керуванням відповідача з причепом ПВА, д.н. НОМЕР_2 та автомобіля Форд, державний номер НОМЕР_3 , в результаті якої, транспортні засоби зазнали пошкодження. Вказує, що вказана дорожньо транспортна пригода відбулася з вини відповідача, що підтверджується постановою Сумського районного суду Сумської області від 06.04.2018 року по справі № 587/773/18. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що дане ДТП відбулося внаслідок незабезпечення відповідачем справності технічного стану причепу, що призвело до зірвання лівого колеса з причепу та подальшого пошкодження автомобіля Форд д.н. НОМЕР_3 . На підставі аварійного сертифікату з оцінки транспортного засобу та договору про врегулювання страхового випадку, позивачем було перераховано потерпілій особі суму страхового відшкодування в розмірі 69198 грн. 28 коп. З огляду на викладене, у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, просило суд стягнути з відповідача на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 69198 грн. 28 коп. та 1762 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» з ОСОБА_1 суму виплаченого страхового відшкодування 69198 грн. 28 коп. та 1762 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та призначити справу до розгляду в загальному порядку в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дорожньо транспортна пригода сталася не з вини відповідача, оскільки відповідач при візуальному огляді не міг виявити несправність перед початком руху. Ліве колесо з причепу відірвало внаслідок того, що розбився підшипник, який скритий та при візуальному огляді виявити його несправність неможливо. Крім того, за деякий час до ДТП він звертався до станції технічного обслуговування і спеціалісти оглядали автомобіль та причеп та запевнили його, що все знаходиться у справному стані.

Від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що постановою Сумського районного суду Сумської області від 06.04.2018 року по справі № 587/773/18 відповідача було визнано винним у скоєнні ДТП, яка сталася 21.03.2018 року. Також, судом було встановлено, що дане ДТП відбулося внаслідок незабезпечення відповідачем справності технічного стану причепу, що призвело до зівання лівого колеса з причепу та подальшого пошкодження автомобіля Форд д.н. НОМЕР_3 . Відповідач з вказаною постановою погодився, визнавши свою вину. Таким чином, технічний стан зазначеного транспортного засобу не відповідав вимогам Правил дорожнього руху України, що призвело до настання дорожньо транспортної пригоди. Зазначає, що вказана дорожньо транспортна пригода визначена безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. З урахуванням викладеного, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач довів факт відшкодування завданих відповідачем матеріальних збитків внаслідок ДТП третій особі, але незважаючи на те, що відповідачу було направлено майнову претензію з пропозицією в порядку регресу добровільно відшкодувати понесені матеріальні збитки, останній їх не відшкодував, а тому вони підлягають стягненню на користь позивача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полюсу (а.с. 9).

21.03.2018 року ОСОБА_1 на автодорозі Суми - Глухів, керував автомобілем Шевроле Нива, державний номер НОМЕР_1 з причепом ПВА, перед виїздом не забезпечив технічний стан причепу, що призвело до зірвання з причепу, під час руху лівого колеса, в результаті чого трапилася ДТП, за наслідками якої автомобіль ОСОБА_1 та автомобіль Форд державний номер НОМЕР_3 отримали механічні пошкодження. (а.с.10).

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 06.04.2018 року по справі № 587/773/18 відповідача визнано винним у скоєнні 21.03.2018 року ДТП та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. (а.с. 10).

16.04.2018 року ОСОБА_2 , який є власником автомобіля Форд державний номер НОМЕР_3 , якому було завдано механічних пошкоджень в результаті ДТП скоєної відповідачем, звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, яку позивач отримав 11.06.2018 року (а.с.7).

Вартість робіт та їх види, що необхідно виконати для відновлення автомобіля Форд державний номер НОМЕР_3 , якому було завдано механічних пошкоджень, визначено в акті огляду транспортного засобу від 23.04.2018 року, який було складено в присутності представника позивача, потерпілої особи та відповідача, а також відображено в аварійному сертифікаті № 3309.

Складеним позивачем страховим актом від 18.06.2018 року № 405-527/18, розмір матеріальних збитків завданих автомобілю Форд державний номер НОМЕР_3 , що належав потерпілій особі, визначено в сумі 69698 грн. 28 коп. (а.с. 5).

14.06.2018 року між позивачем та потерпілою особою ОСОБА_2 було укладено договір про врегулювання страхового випадку № 0348/18 за яким сторони дійшли згоди, що по заявленому страховому випадку розмір страхового відшкодування становить 69198 грн. 28 коп., який розраховується шляхом віднімання від розміру завданого збитку в сумі 69698 грн. 28 коп. розміру франшизи в сумі 500 грн. 00 коп. (а.с. 24).

18.06.2018 року позивачем сплачено страхове відшкодування потерпілій особі в розмірі 69198 грн. 28 коп. (а.с.6).

22.08.2018 року позивачем направлено на адресу відповідача лист в якому позивач запропонував відповідачу добровільно відшкодувати йому понесені ним збитки, що пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 69198 грн. 28 коп. (а.с. 25).

Відповідно п. «г» ст. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 31.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Пунктом 2.3.а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 передбачено, що перед виїздом водій зобов`язаний перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

З постанови Сумського районного суду Сумської області від 06.04.2018 року по справі № 587/773/18 вбачається, що відповідач при розгляді справи про вчинення ним адміністративного правопорушення визнав свою вину в порушенні п. 2.3.а Правил дорожнього руху. Також, із даної постанови вбачається, що дорожньо транспортна пригода сталася внаслідок незабезпечення відповідачем перед виїздом технічного стану причепу. Вказана постанова набрала законної сили 16.04.2018 року та скасована в апеляційному порядку не була.

Колегія суддів відкидає доводи позивача стосовно того, що фактично при візуальному огляді він не міг виявити вказану несправність перед початком руху з огляду на те, що свою вину у незабезпеченні перед виїздом технічного стану причепу він фактично визнав при розгляді справи про адміністративне правопорушення Сумським районним судом Сумської області 06.04.2018 року, а судове рішення, яким встановлено факт вини відповідача на даний час набрало законної сили.

Також, колегія суддів вважає неспроможними доводи відповідача, в частині того, що за деякий час до ДТП він звертався до станції технічного обслуговування і спеціалісти оглядали автомобіль та причеп і запевнили його, що все знаходиться у справному стані, з огляду на те, що відповідно до частин 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, докази подаються сторонами, але доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В якості доказів того, що відповідач звертався до станції технічного обслуговування і спеціалісти оглядали автомобіль та причеп, останній надав до суду першої інстанції копії товарних чеків, в яких зазначено, що суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 здійснено заміну ступеці підшипників і регулювання автопричепа, а також регулювання підшипника та смазування ступеці напівпричепу. (а.с. 138). Водночас, відповідач не надав жодних переконливих доказів того, що причиною відпадання колеса та спричинення ДТП є саме руйнування підшипника, ремонтуванням якого займався ФОП ОСОБА_3 . Також, відповідачем не було надано до суду доказів того, що ФОП ОСОБА_3 встановив неякісний підшипник або ж неякісно виконав роботи по заміні ступеці підшипників і регулюванню автопричепа, а також роботи по регулюванню підшипника та смазування ступеці напівпричепу.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він має намір в рамках цієї справи заявляти клопотання про призначення судом судової експертизи для встановлення причини зривання лівого колеса з причепу є також безпідставними, з огляду на те, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Питання про призначення автотехнічної експертизи з приводу встановлення дефекту автозапасної частини підшипнику або виконання неякісно роботи по заміні ступеці підшипників і регулюванню автопричепа, а також роботи по регулюванню підшипника та смазування ступеці напівпричепу ФОП ОСОБА_3 відповідач в суді першої інстанції не порушував, тому колегія суддів позбавлена можливості встановлювати вказані обставини справи.

З огляду на викладене, та враховуючи те, що відповідач не відшкодував позивачу суму виплаченого ним страхового відшкодування в розмірі 69198 грн. 28 коп., колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП».

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І. Криворотенко

І.В. Орлов