КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 761/9949/19

провадження № 22-ц/824/11077/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

за участі помічника, який за дорученням судді здійснює повноваження секретаря судового засідання Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року у складі судді Піхур О.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за розпискою у розмірі 50 000 доларів США та вирішити питання судових витрат.

Позов мотивований тим, що розписка, на яку посилається позивач як на доказ своїх вимог, підписана відповідачем ОСОБА_2 і є належним договором позики, підтверджує факт отримання відповідачем позики у вказаному розмірі, проте , відповідач від виконання зобов'язань за розпискою ухиляється.

Одночасно із подачею позовної заяви, позивач 07.03.2019 року подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2, а саме, на квартиру №298 за адресою: м. Київ, Харківське шосе, будинок №170.

В обґрунтування заяви посилався на те, що між сторонами дійсно існує спір, а накладення арешту на майно відповідача не порушуватиме прав останнього, оскільки він може і надалі користуватися безперешкодно майном до набрання рішенням законної сили і в такому разі буде встановлено розумний баланс інтересів обох сторін та у позивача буде реальна можливість виконати рішення суду у разі задоволення позову на його користь.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 24.06.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення заяви, посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а суд не надав належної правової оцінки доказам та фактичним обставинам справи.

Вказує, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що позивачем не вмотивовано необхідність застосування заходів забезпечення позову та не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 має намір здійснити відчуження належного йому майна.

Посилаючись на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», зазначав, що оскільки між сторонами дійсно існує спір, розмір якого становить 50 000 дол. США , тому це дає всі підстави суду дійти висновку про існування реальної загрози продажу майна, що в подальшому унеможливить виконання майбутнього рішення.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, місцевий суд виходив з того, що позивачем не вмотивовано необхідність застосування заходів забезпечення позову та не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 має намір здійснити відчуження належного йому майна.

Проте, з таким висновком суду колегія не погоджується з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії тощо. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Судом установлено, що між сторонами виник спір та , звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за розпискою у розмірі 50 000 грн. доларів США . При цьому зазначав, що розписка, на яку посилається позивач як на доказ своїх вимог, підписана відповідачем ОСОБА_2 і є належним договором позики, підтверджує факт отримання відповідачем позики у вказаному розмірі, проте ,відповідач від виконання зобов"язань за розпискою ухиляється.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку , що позивачем не умотивовано необхідність застосування заходів забезпечення позову та не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 має намір здійснити відчуження належного йому майна, оскільки предметом цього спору є стягнення коштів, а саме, стягнення значної суми грошових коштів, між сторонами дійсно існує спір, тому колегія доходить висновку про обґрунтованість заяви та про часткове її задоволення, оскільки існує ризик того, що з метою уникнення виконання рішення суду відповідач, можливо, буде діяти недобросовісно та відчужить належне йому майно на користь третіх осіб, а тому невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно призведе до порушення прав позивача у разі задоволення позову та виключить можливість ефективного виконання судового рішення.

Отже, підсумовуючи наведене та з метою забезпечення позову, суд уважає за необхідне вжити заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача ОСОБА_1 від можливих недобросовісних дій із боку відповідача ОСОБА_2 з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як убачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності відповідно до Договору купівлі-продажу від 07.12.2007 року, що підтверджується як договором купівлі-продажу, так і Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів (а.с. 10-12)

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, така ухвала підлягає до скасування з постановленням нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову .

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

О.І.

Шкоріна