Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 466/3686/15-ц

провадження № 61-30537св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Альфа Банк», публічне акціонерне товариство «Омега Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова у складі судді

Луців-Шумської Н. Л. від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А.,

Струс Л. Б., від 04 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк»), публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк») про визнання недійсним кредитного договору.

Позов мотивовано тим, що 15 вересня 2008 року між ним та відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав йому грошові кошті у розмірі 65 000 доларів США зі сплатою 13,50% річних, строком користування

до 15 вересня 2018 року. 25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило права вимоги за вказаним кредитним договором ПАТ «Дельта Банк»,яке

15 червня 2012 року відступило їх ПАТ «Альфа Банк».

Вказує, що при укладенні кредитного договору банком у порушення пунктів 1.3, 3.3, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість, затверджених постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), та частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не надано інформації про: тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, штрафні санкції в разі неналежного виконання, страховика); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту, витрати на страхові платежі. Крім того, банк не мав права укладати договір в іноземній валюті, оскільки у нього відсутня індивідуальна ліцензія на використання іноземної валюти як засобу платежу.

Такими діями банку, при укладанні договору, його введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, умови кредитного договору

від 15 вересня 2008 року є несправедливими, наслідком його укладення є дисбаланс договірних прав та обов`язків, що є підставою для визнання такого правочину недійсним з моменту укладення.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня

2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що позивач був ознайомлений з умовами договору, не заперечував проти них, погодився на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін було вільним, будь-яких доказів протилежного позивачем не надано. За кредитним договором позичальник підтвердив, що він до укладення цього договору отримав повну, доступну та вичерпну інформацію в письмовій формі щодо умов надання кредиту, тривалий час виконував умови кредитного договору, що свідчить про прийняття ним таких умов, а також спрямованість на реальне настання реальних наслідків.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк не надав йому у письмовій формі повної інформації про умови кредитування та орієнтовної сукупної вартості кредиту перед укладенням договору; оспорюваний кредитний договір не містить детальний розпис загальної вартості кредиту. Оспорюваний договір укладено із використанням обману, що є складовою проведення банком нечесної підприємницької практики, яку заборонено Законом України «Про захист прав споживача».Крім того, суди необґрунтовано відхилили клопотання про призначення судово-економічної експертизи, яка могла б підтвердити його позовні вимоги.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є

ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останньому грошові кошті у розмірі 65 000 доларів США зі сплатою 13,50% річних, строком користування

до 15 вересня 2018 року.

Погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту шляхом здійснення фіксованого платежу (ануїтетний платіж) у розмірі 989,78 доларів США.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За змістом Правил, вони зобов`язують банки надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Тобто, детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ.

Відповідно до пункту 11.1. кредитного договору укладаючи цей договір позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких банк здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, (у тому числі з умовами типових кредитних договорів банку), та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням кредиту у ВАТ «Сведбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені у цьому договорі.

Укладаючи цей договір, позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього договору позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких обставин.

Позичальник гарантує, що на момент укладення цього договору він не є жодним чином обмеженим законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням або іншим, передбаченим чинним законодавством, способом в своєму праві укладати цей договір та виконувати усі умови, визначені у ньому.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що сторонами кредитного договору в момент його укладення виконано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо укладення кредитного договору в письмовій формі та зазначення у ньому передбачених законом обов`язкових умов і кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину,дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору.

Оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та виконував його умови, що свідчить про прийняття ним таких умов. При цьому, як правильно вказав суд апеляційної інстанції, позивач не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладення кредитного договору відповідно до частини шостої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не просив змінити або роз`яснити окремі положення оспорюваного правочину.

Доводи касаційної скарги про те, що кредитний договір підлягає визнанню його недійсним, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» зводяться до переоцінки доказів та невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Не можна погодитися з доводами касаційної скарги про те, що банк не ознайомив позивача з інформацією про сукупну вартість кредиту та умови кредитування, оскільки в умовах кредитного договору зазначено особу та місце знаходження кредитодавця, кредитні умови, зокрема, порядок надання кредиту та сплати заборгованості, щомісячну суму платежу та строк внесення чергового платежу і строк його повернення, цільове використання грошових коштів, права та обов`язки сторін і їх відповідальність за невиконання умов кредитного договору.

Доводи касаційної скарги про навмисне введення відповідачем його в оману про сукупну вартість кредиту не заслуговують уваги, оскільки доказів на підтвердження зазначених обставин матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про призначення судово-економічної експертизи є безпідставними, оскільки таке клопотання у суді першої інстанції не заявлялось, а відповідно до частини другої статті 303 ЦПК України

2004 року апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Оскільки поважність причин неможливості подання клопотання про проведення експертизи до суду першої інстанції позивач не обґрунтував, посилання в касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права є безпідставними.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Як визначено у частині п`ятій статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Разом із тим, як зазначено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, відсутні підстави для задоволення клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, оскільки суд касаційної інстанції попередній розгляд справи проводить у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,

а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 квітня

2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара