Дата документу 26.12.2019 Справа № 317/2231/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/2231/19 Головуючий у 1 інстанції: Мінгазов Р.В.
Провадження № 22-ц/807/3654/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування немайнової (моральної) шкоди, спричиненої нещасним випадком на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування немайнової (моральної) шкоди, спричиненої нещасним випадком на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 липня 2017 року на підставі наказу від 17.07.2017 року № 424 його було прийнято на посаду водія навантажувача 6 розряду копрового цеху ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

10 вересня 2017 року з ним стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, внаслідок якого він отримав травму.

За даним фактом комісією з розслідування нещасного випадку було складено Акт (форма Н-5) про проведення розслідування нещасного випадку, який було погоджено 14.09.2017 року генеральним директором ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», та Акт № 18 (форма Н-1) про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який було погоджено 14.09.2017 року генеральним директором ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

На підставі акту огляду № 477 Медико-соціальної експертної комісії 17 травня 2018 року позивачу видано Довідку серії АБ № 0034955, відповідно до якої він потребує медичної та соціальної допомоги; амбулаторного та стаціонарного лікування, в тому числі у травматолога; інвалідність не встановлено, ступінь втрати професійної працездатності 15 відсотків, залік з 12 квітня 2018 року, строк переогляду 01 травня 2019 року.

У зв`язку з вказаними обставинами відповідачем було створено такі умови, внаслідок яких він змушений був звільнитися з підприємства за згодою сторін

На його утриманні перебувають неповнолітні діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Він зазнав душевних страждань, пов`язаних не лише з фізичним болем та стражданнями, внаслідок ушкодження здоров`я, але й у зв`язку з необхідністю докладати додаткових зусиль для нормальної організації повсякденного життя, відшукання нових джерел доходів, необхідних як для власного життя, лікування, так і для утримання неповнолітніх дітей, забезпечення належних умов їх забезпечення та розвитку.

На підставі зазначеного просив стягнути з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на його користь 20 000 грн. в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що на лікарняному перебував з 10 вересня 2017 року по 03 квітня 2018 року, чинним законодавством не передбачено наявність вини роботодавця або працівника як умову відшкодування моральної шкоди, нещасний випадок не є правопорушенням, наявність в нього умислу або протиправної поведінки відповідачем не доведено, судом першої інстанції не враховано позицію Конституційного Суду України, викладену в рішенні від 27.01.2004 року у справі №1-рп/2004.

Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що особою, дії якої призвели до настання нещасного випадку, є позивач, товариство забезпечило позивачу належні та безпечні умови праці, не допустив порушення прав працівника, які могли б призвести до нещасного випадку, отримана позивачем травма відноситься до категорії легких, причиною звільнення позивача стала його особиста заява, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, майданчик, на якому стався нещасний випадок, не є джерелом підвищеної небезпеки.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 листопада 2019 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що нещасний випадок на виробництві стався з вини позивача та нещасний випадок не є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 173 Кодексу законів про працю України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 18.07.2017 року по 09.08.2018 року працював водієм навантажувача 6 розряду копрового цеху ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (а.с. 5).

Згідно з актом форми Н-1 № 18 від 13.09.2017 року, який затверджено генеральним директором ПАТ «Запоріжсталь» 10.09.2017 року, 09 вересня 2017 року, відповідно до затвердженого графіку роботи (зміна з 19 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.), водій навантажувача копрового цеху ПАТ «Запоріжсталь» ОСОБА_1 прибув о 18 год. 45 хв., переодягненим у спеціальний одяг та взуття, на змінно-зустрічні збори в кімнату водіїв навантажувачів.

На змінно-зустрічних зборах від майстра зміни ОСОБА_4 бригадир ОСОБА_5 отримав завдання про навантаження чотирьох вагонів місцевого парку металобрухтом. Після прибуття на ділянку вогневої різки бригадир ОСОБА_6 довів зазначене завдання ОСОБА_7 та закріпленому за ним стажеру

ОСОБА_1 06 год. 35 хв., після закінчення зміни, ОСОБА_7 відігнав навантажувач в місце стоянки, заглушив його, витягнув ключ із замка запалювання та приступив разом з ОСОБА_1 до післязмінного огляду та прибирання навантажувача. Після закінчення прибирання та огляду ОСОБА_7 пішов до службового приміщення докладати про виконання роботи, а ОСОБА_1 затримався біля навантажувача і ще раз почав проводити його зовнішній огляд.

Під час зовнішнього огляду навантажувача при пересуванні по майданчику «нового портального» навколо навантажувача ОСОБА_1 оступився на рівній поверхні та впав на праву ногу. При цьому він відчув біль у стопі правої ноги, не зміг самостійно піднятися і покликав на допомогу водія навантажувача ОСОБА_8 , який знаходився неподалік. ОСОБА_8 допоміг ОСОБА_1 встати та після чого подзвонив ОСОБА_7 , з яким разом вони допомогли ОСОБА_1 дійти до кімнати прийому їжі, і майстер зміни ОСОБА_4 організував доставку потерпілого до оздоровчого пункту обтискного цеху.

Після надання першої медичної допомоги в оздоровчому пункті ОСОБА_1 було доставлено автотранспортом підприємства до КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя», де йому було надано медичну допомогу (згідно пояснювальних записок ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 ).

Комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що нещасний випадок з водієм навантажувача ОСОБА_1 стався під час виконання ним трудових обов`язків за режимом роботи підприємства, згідно отриманого завдання. Освітлення у місці, де стався нещасний випадок, було природнім, достатнім. Поверхня майданчика «нового портального» ґрунтова, рівна, без вибоїн, без виступів, яка не захаращена сторонніми предметами. ОСОБА_1 пройшов вступний, первинний інструктажі та перебував на стажуванні за професією водія навантажувача копрового цеху. ОСОБА_1 під час огляду навантажувача при пересуванні по майданчику «нового портального» не був обережним, оступився та впав. В момент нещасного випадку ОСОБА_1 був одягнений у спеціальний одяг спеціальне взуття.

Особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці визнано ОСОБА_1 , водія навантажувача копрового цеху ПАТ «Запоріжсталь», який під час огляду навантажувача при пересуванні по майданчику «нового портального» був необережним, оступився та впав, чим не виконав вимоги пункту 2.21 «Інструкції з охорони праці № 0.01-2015 Загальні вимоги безпеки для всіх працівників ПАТ «Запоріжсталь», затвердженої наказом генерального директора ПАТ «Запоріжсталь» від 23.09.2015 № 1520, де вказано: «При проходженні по території комбінату, цеху дільниці необхідно бути обережним, дивитися під ноги, щоб не оступитися, чи не посковзнутися і уникнути травмування (падіння)» (а.с.6-10).

Відповідно до листа КУ «Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» від 11.09.2017 року №01-8/1632 ОСОБА_1 отримав травму «Закритий перелом латеральної щиколотки правої гомілки без зміщення» (а.с.49).

Довідкою ЛКК КУ «Запорізька центральна районна лікарня» Запорізької районної ради від 03.04.2018 року №748 встановлено, що ОСОБА_1 потребує переведення на працю з обмеженням навантаження на праву голінь строком на один місяць з 04.04.2018 року до 04.05.2018 року (а.с.50).

Згідно з довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія АБ №0034955, огляд первинний, дата огляду 17.05.2018 року, ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: п`ятнадцять відсотків, залік з 12.04.2018 року, потреба у медичній та соціальній допомозі: амбулаторне лікування, в тому числі оперативне у травматолога, дата перегляду 01.05.2019 року. Група інвалідності не встановлена (а.с.52).

Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія АБ №0035514, огляд повторний, дата огляду 16.05.2019 року, ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: десять відсотків, залік з 02.05.2019 року, потреба у медичній та соціальній допомозі: амбулаторне стаціонарне лікування у травматолога, в тому числі оперативне, дата перегляду 01.05.2021 року. Група інвалідності не встановлена (а.с.16).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що Актом форми Н-1 № 18 від 13.09.2017 року не встановлено вини роботодавця у заподіяні шкоди, однак ця обставина не може бути підставою для відмови в позові, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди, спричиненої нещасним випадком на виробництві.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» 5 000, 00 грн.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості виходить з встановлення факту завдання позивачу шкоди здоров`ю на виробництві, встановлення п`ятнадцяти відсотків (первинно) та десяти відсотків (повторно) втрати професійної працездатності, враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, відсутність вини роботодавця у нещасному випадку.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на вимушеність звільнення з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» як таке, що не доведено належними доказами, що є обов`язком позивача в силу вимог ст. 81 ЦПК України.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України в підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову та стягнення з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої нещасним випадком на виробництві, в розмірі 5000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», за приписами ст.141 ЦПК України компенсація судового збору за подання позовної заяви пропорційно до задоволених вимог в розмірі 192,10 грн., суми судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог в розмірі 288,15 грн., всього 480,25 грн. підлягає стягненню на користь держави.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2019 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування немайнової (моральної) шкоди, спричиненої нещасним випадком на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену нещасним випадком на виробництві, в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір в розмірі 480 (чотириста вісімдесят) гривень 25 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: