Справа № 513/190/19
Провадження № 2/513/313/19
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2019 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Фабрикатор Н.В., представника позивача адвоката Власенко Л.В., відповідачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Реу Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , який обґрунтував тим, що між ним та відповідачкою 22 липня 1979 року був укладений шлюб, який в подальшому було розірвано у 1992 році. 19 листопада 1994 році між ним та відповідачкою повторно було зареєстровано шлюб, який рішенням Саратського районного суду Одеської області від 21 березня 2017 року було розірвано.

Перебуваючи у шлюбі ними було придбано наступне майно:

квартира АДРЕСА_1 ;

41/100 будинку АДРЕСА_2 .

Вказане майно позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя. Між ними виник спір з приводу спільного користування вказаним майном та щодо поділу майна.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 41/100 будинку АДРЕСА_2 ; визнати за відповідачкою право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 25 березня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі.

Під час розгляду справи представник позивача адвокат Власенко Л.В. позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідачка та її представник адвокат Реу Р.В. позов не визнали. Відповідачка пояснила, що вони з позивачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішення Саратського районного суду Одеської області було розірвано. Згідно свідоцтва про право приватної власності на квартиру, квартира АДРЕСА_1 була приватизована та належить на праві сумісної власності їй ОСОБА_1 та дітям ОСОБА_3 , ОСОБА_4

41/100 часток будинку АДРЕСА_2 належить позивачу ОСОБА_2 Тож, у поділі зазначеного майна відповідачка не бачить сенсу, а вимоги позивача вважає безпідставними.

Вислухавши представника позивача адвоката Власенко Л.В., відповідачку та її представника адвоката Реу Р.В., дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка зокрема є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

З матеріалів справи вбачається, що 30 червня 1979 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.70).

16 червня 1992 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 16 червня 1992 року відділом РАГС Саратського райвиконкому Одеської області (а.с.36).

05 липня 1993 року на підставі розпорядження від 02 липня 1993 року №160 Бюро по приватизації державного житлового фонду видано свідоцтво про право особистої власності на квартиру, згідно якого квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.45).

13 липня 1993 року квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано в Саратському БТІ на підставі свідоцтва про право особистої власності та занесена в реєстраційну книгу за № 4-562 (а.с.46).

18 листопада 1994 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого 18 листопада 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Саратського району Одеської області (а.с.37).

15 лютого 2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №639, згідно якого ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Саратської селищної ради №373 від 20 грудня 2001 року дозволено ОСОБА_2 обміняти квартиру АДРЕСА_3 на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.8).

23 січня 2002 року ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради Саратського району Одеської області № 373 від 20 грудня 2001 року видано свідоцтво про право власності на 41/100 житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.15).

28 липня 2015 року на підставі свідоцтва про право власності від 23 січня 2002 року зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 41/100 частину житлового будинку АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14).

21 березня 2017 року рішенням Саратського районного суду Одеської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.17).

Таким чином, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була набута позивачкою та її дітьми внаслідок приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та належить позивачці та її дітям на праві спільної сумісної власності, а тому не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, 41/100 частка житлового будинку АДРЕСА_2 була отримана позивачем в порядку міни на квартиру АДРЕСА_3 , яка належала позивачу за договором дарування. Тобто, зазначене майно також не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю позивача ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі та є безпідставними, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.57 СК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, 89, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 19 серпня 2019 року.

Суддя А. І. Бучацька