Номер провадження: 22-ц/813/6510/19
Головуючий у першій інстанції Поліщук І.О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Поліщук І.О. 18 жовтня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с. 1-2).

В обгрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що з 14 червня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Сімейне життя не склалось з причини несумісності характерів, відсутністю взаєморозуміння, різних поглядів на життя. З 01 травня 2018 року сторони спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Позивачка вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, втрачено почуття любові та поваги, що суперечить її інтересам.

Відповідач надав до суду першої інстанції письмову заяву, в якій зазначив, що з позовними вимогами ознайомлений, підтримує їх та не заперечує проти розірвання шлюбу. Просив розглянути справу у його відсутності.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2018 року шлюб, зареєстрований 14 червня 2016 року у Київському районному у м. Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, актовий запис № 753 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивачці залишено « ОСОБА_4 » (а.с.22).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що вважає шлюб, укладений між стронами, недійсним, з приводу чого він звернувся із позовною заявою до Малиновського районного суду м. Одеси однак, відповідно до приписів ч.2 ст. 43 СК України, якщо шлюб розірвано за рішенням суду, позов про визнання його недійсним може бути пред`явлено лише після скасування рішення суду про розірвання шлюбу(а.с. 30-35).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Справу у суді апеляційної інстанції розглянуто за участю представника ОСОБА_2 - адвоката Ільницького В.І.

Жбанов О.О. та його представник - адвокат Субботіна Л.І. до суду не з`явились. При цьому, колегія суддів враховує, що цивільна справа знаходиться у провадженні суду протягом тривалого часу - з червня 2019 року, і судом апеляційної інстанції неодноразово вживались усі передбачені законом заходи для належного повідомлення представника апелянта адвоката Субботіну Л.І. про час та місце розгляду справи, у тому числі і за номером телефону, вказаним останньою у апеляційній скарзі. Однак, вказаний номер не є дійсним.

Згідно ч.2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;

4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;

6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції?(§§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 8?;листопада 2005 року в справі «Смірнова проти України»).

У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Колегія суддів зауважує, що, як вказувалось вище, представником ОСОБА_1 є адвокат Субботіна Л.І., яка в силу положень Закону України Про адвокатуру, професійної етіки адвоката, зобов`язана цікавитися рухом справи та сприяти розгляду апеляційної скарги у розумний строк. Маючи достатньо часу, адвокат Субботіна Л.І. покладені на неї законом обов`язки не виконала. При вказаних обставинах, подальше відкладення апеляційного розгляду справи буде свідчити про порушення судом розумного строку розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2016 року позивачка та відповідач уклали шлюб у Київському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 753.

З 01 травня 2018 року сторони шлюбні відносини припинили та спільне господарство не ведуть.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

При дослідженні фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу судом першої інстанції вірно встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України).

При таких обставин, та враховуючи, що розірвання шлюбу відповідало волі обох сторін у справі, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що шлюб, укладений між стронами, є недійсним, з приводу чого апелянт звернувся із відповідною позовною заявою до Малиновського районного суду м. Одеси однак, відповідно до приписів ч.2 ст. 43 СК України, якщо шлюб розірвано за рішенням суду, позов про визнання його недійсним може бути пред`явлено лише після скасування рішення суду про розірвання шлюбу.

Колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу є, за своєю суттю, доводами позовної заяви про визнання шлюбу недійсним, які не є предметом розгляду даної справи, та, відповідно, не мають правового значення для вирішення справи про розірвання шлюбу. Жодного правового доводу на спростування висновків суду першої інстанції, наведених у оскаржуваному судовому рішенні, апеляційна скарга не містить. Крім того, колегія суддів враховує, що відповідач ОСОБА_1 , згідно письмової заяви, посвідченої нотаріусом, підтримав вимоги позову ОСОБА_2 та не заперечував проти розірвання шлюбу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 26 грудня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе