Справа № 545/741/19
Провадження № 2/545/558/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2019 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Потетій А.Г.

при секретарі Кудря А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеної заяви № б/н від 12.03.2012 року відповідач - ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2019 року має заборгованість - 45536,03 грн., яка складається з наступного:

- 8777,80 грн. -заборгованість за кредитом;

- 32113,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповіно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг

-500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

-2411,57 грн. - штраф (процентна складова).

В судове засідання представник позивача не з`явився надавши суду заяву з проханням справу розглянути у їх відсутність, позов підтримав та прохав його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, прохав відмовити в задоволенні позову, вказуючи на його безпідставність, та наголошуючи на тому, що кредит видавався в розмірі 300,00 грн., а не 9000,00грн, як посилається позивач у даному позові.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими , що підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що позивач посилається на укладення заяви № б/н від 12.03.2012 року згідно якої відповідач - ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначає , що Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором на думку позивача відповідач станом на 31.01.2019 року має заборгованість - 45536,03 грн., яка складається з наступного:

- 8777,80 грн. -заборгованість за кредитом;

- 32113,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповіно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг

-500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

-2411,57 грн. - штраф (процентна складова).

Однак суд не погоджується з даними твердженнями позивача, оскільки згідно наданих банком виписок по картковому рахунку, довідкою, розрахунком заборгованості, встановлено що на дату укладення заяви, 12.03.2012 року кредитний ліміт складав 300,00 грн., підтвердженням чого є також поданий раніше до суду цивільний позов (справа № 545/1768/18, провадження 2/545/47/19), яка перебувала в провадженні Полтавського районного суду Полтавської області, та ухвалою 17.01.2019 року позов залишено без розгляду у зв`язку з невиконанням позивачем ухвали суду про витребування доказів. Зазначена справа за клопотання представника відповідача витребувана та досліджена судом.

Таким чином, банк, без наведення обґрунтованих, передбачених законом чи договором, підстав, самовільно в позові вказує розмір кредитного ліміту - 9000,00 грн. та відповідно нараховує штрафні санкції на наявну заборгованість.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів», який встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість обслуговування…, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За правилом ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.ст. 15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: зокрема визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає, що наявні достатні підстави прийти до висновку, щодо ненадання позивачем достатніх доказів , які б свідчили про наявність заборгованості в розмірі 45536,03 грн., оскільки вказана заборгованість нарахована на тіло кредиту в розмірі - 9000,00 грн., та розмір даного тіла кредиту не підтверджений доказами. В той час як кредитний ліміт на дату підписання заяви 12.03.2012 складав 300,00 грн. та підтверджений роздруківкою заборгованості наданою позивачем, а тому позов підлягає до часткового задоволення, в розмірі 300,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині позову - стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом заборгованості за пенею та комісією, штраф та процентної складової з наведених підстав не підтвердження тіла кредиту в розмірі 9000,00 грн. - слід відмовити за безпідставністю.

Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог, згідно ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12,13, 78-80, 141, 258 - 268, 280-283, 284, 352 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК» , рахунок № НОМЕР_2 , МФО №305299 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 300 грн. 00 коп. за кредитним договором б/н від 12.03.2012 року.

В частині стягнення з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК» ( ) заборгованості за процентами за користування кредитом заборгованості за пенею та комісією, штраф та процентної складової - відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК» , рахунок № НОМЕР_2 , МФО №305299 судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду, пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 12грн. 48 коп.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського Апеляційного суду через Полтавський районний суд на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення. В разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення віддруковане суддею власноручно та є оригіналом.

Суддя: А.Г. Потетій