Дата документу 20.08.2019 Справа № 331/5242/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/5242/18
Провадження №22-ц/807/2570/19
Головуючий в 1-й інстанції - Антоненко М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів: секретар:Кочеткової І.В., Полякова О.З., Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року, ухвалене в м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , 13.09.2018 року звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначила, що 17 квітня 2006 р. нею було укладено договір кредиту № 06Ж065-К за умовами якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошеві кошти у сумі 40000 доларів США зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 16.04.2021 р. Кредит надавався на придбання нерухомого майна - 2-х кімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В той же день, 17 квітня 2006 р. між позивачкою та банком було укладено іпотечний договір № 06Ж065-К за умовами якого позивачка передала в іпотеку іпотекодержателю (банку) у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту вказану квартиру. На початку вересня 2018 р. позивачкою було отримано постанову головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління у Запорізькій області Коциняна Меружана Оганесовича від 05.09.2018 р. ВП № 57141502 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 07.03.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 3846, про звернення стягнення на квартиру, загальною площею 47 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в рахунок задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 06Ж065-К від 17.04.2006 р. у розмірі заборгованості за період з 16.11.2015 р. по 16.11.2017 р у розмірі 148 102,28 грн. Позивачка вважає що вищезазначений виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки він порушує її права, передбачені договором кредиту № 06Ж065-К від 17.04.2006 р., а саме п.4.5. Позивачка посилається на те, що відповідачем вже використано право на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки з 13.07.2017 р. у провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя знаходиться позовна заява ПАТ «Укрсоцбанка» до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки, таким чином, на час звернення до нотаріусу за вчиненням нотаріального напису, банком було розпочата реалізація права задоволення власних вимог за рахунок предмету іпотеки в один із передбачених договором способів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений 07 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем (АДРЕСА_5) зареєстрований в реєстрі за № 3846, про звернення стягнення на квартиру, загальною площею 47,00 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» (ЕДРПОУ: 00039019) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН: НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що вибір способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позову чи вчинення виконавчого напису є правом стягувача. Позивачем не доведено, чим саме вчинення виконавчого напису порушує її права та інтереси. Також недоведеними є підстави визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання, а саме наявність спору щодо заборгованості.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем 17 квітня 2006 р. було укладено кредитний договір № 06Ж065-К з умовами якого Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було надано позивачу грошові кошти в сумі 40 000 доларів США для придбання нерухомого майна - двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В той же день, між сторонами було укладено іпотечний договір № 06Ж065-К за умовами якого, позивачка передала в іпотеку банку в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 06Ж065-К від 17.04.2006 р. нерухоме майно двохкімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

16.04.2016 р. між сторонами по кредитному договору було укладено договір про внесення змін до договору кредиту № 06Ж065-К від 17.04.2006 р., яким змінено валюту кредиту.

У травні 2017 р. ОСОБА_1 звертається до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору № 06Ж065-К від 17.04.2006 р. та іпотечного договору від 17.04.2006 р. недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Ухвалою суду від 15.05.2017 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду.

13 липня 2017 р. ПАТ «Укрсоцбанк» звертається до ОСОБА_1 з позовом про стягнення на предмет іпотеки, ухвалою суду від 14.07.2017 р. відкрито провадження по справі.

Між тим, ПАТ «Укрсоцбанк» звертається до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. за виконавчим написом та отримує його вже після наявних вказаних судових спорів - 07.03.2018 р.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення у справі, дійшов висновку, що звернення відповідача до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису суперечить умовам іпотечного договору та ст. 61 Конституції України щодо неможливості подвійної відповідальності, а сам факт наявності у суді справи про звернення стягнення на предмет іпотеки виключає ймовірність безспірної заборгованості за кредитним договором, а тому у ПАТ «Укрсоцбанк» були відсутні підстави для звернення до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. із заявою про вчинення спірного виконавчого напису, а у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., підстави для його виконання.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 05.07.2017 р. у справі № 6-887 цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості та її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вказаних вимог, повно, об`єктивно та всебічно розглянувши справу.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 3 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель справі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналогічні вимоги передбачені також п.4.5 іпотечного договору № 06Ж065-К від 17.04.2006р.: іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних засобів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі продажу в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним продавцем в порядку, встановленому ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

За приписами статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно із п. 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання.

Згідно з п.1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріального посвідчення іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчення стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладання, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Приймаючи до уваги, що на момент вчинення спірного виконавчого напису, тобто на 07.03.2018 р., в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебувала справа № 331/4789/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк вже розпочав реалізацію свого права на задоволення власних вимог за рахунок предмету іпотеки в один із передбачених договором способів, як визначено в п.4.5 іпотечного договору № 06Ж065-к від 17.04.2006 р.

Крім того, наявність на розгляді в суді цивільної справи, що стосується звернення стягнення на предмет іпотеки вказує вже беззаперечно на наявність спору між сторонами та на відсутність безспірності заборгованості за основним зобов`язанням позивача, що є підставою для визнання виконавчого на напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги що вибір способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позову чи вчинення виконавчого напису є правом стягувача, позивачем не доведено, чим саме вчинення виконавчого напису порушує її права та інтереси, також недоведеними є підстави визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання, а саме наявність спору щодо заборгованості - оцінені судом і вони не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 21 серпня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

І. В. Кочеткова

О. З. Поляков