ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5975/19 Справа № 175/4221/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 завернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивовані тим, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2014 року з відповідача на його користь було стягнуто 100 000 грн. В період з 02 вересня 2013 року по 09 жовтня 2017 року відповідач зобов`язань за даним судовим рішенням не виконував, тому просив стягнути з нього індекс інфляції, три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання та проценти за користування сумою позики, а всього 166 984,87 грн..

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2018 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто на його користь з ОСОБА_1 168 654,72 грн..

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 100 000,00 грн..

13 жовтня 2014 року Дніпропетровський районний суду Дніпропетровської області видав виконавчий лист щодо виконання вказаного рішення суду від 12 червня 2014 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 25 вересня 2015 рік.

Листом ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області №13794/8 від 22 липня 2015 року підтверджується, що грошових зобов`язань за даним рішенням відповідач не виконав та жодних сум на користь ОСОБА_2 не сплатив.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Колегія суддів наголошує на тому, що якщо за рішенням про стягнення заборгованості за договором заборгованість указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовним вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками, оскільки вони пред`явлені після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, та у зв`язку з тим, що позивачем заявлено вимоги за ст.625 ЦК України у вигляді 3% річних та інфляційних втрат.

При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми інфляції та трьох процентів річних за час прострочення грошового зобов`язання, а тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню 3% річних в сумі 12 328,77 грн. та інфляційні втрати в сумі 90 000,00 грн..

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

В зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 1023,28 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних в сумі 12 328,77 грн. та інфляційні втрати в сумі 90 000,00 грн..

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування сумою позики - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1023,28 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко