Дата документу 21.08.2019 Справа № 337/4555/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/4555/18 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатик Г.Є.
провадження № 22-ц/807/2638/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Дашковської А.В.

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач є його батьком. На підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя з відповідача на його утримання були стягнуті аліменти, але за вказаним рішенням станом на 16.08.2018 року є заборгованість у сумі 15499 грн. Зараз ОСОБА_3 повнолітній та навчається на першому курсі ПрАТ «ПВНЗ «Запорізький інститут економіки та інформаційних технологій» на денній формі навчання. Строк навчання з 01.09.2018 року по 30.01.2020 року. У зв`язку з навчанням він потребує матеріальної допомоги, яку батько добровільно не надає.

З огляду на зазначене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь на його користь аліменти в зв`язку з навчанням в сумі 1000 грн. до закінчення навчання, але не більше чим до досягнення ним двадцяти трьох років.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання у зв`язку з навчанням у твердій грошовій сумі в розмірі 960 грн. 50 коп. щомісячно, починаючи з 03.06.2019 року і до закінчення навчання ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання судових витрат. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Частково задовольняючи позов, суд виходив із доведеності тієї обставини, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги батьків на час навчання, позивач проживає разом з матір`ю, яка є працездатною та має рівні обов`язки з відповідачем щодо надання допомоги повнолітній дитині, яка продовжує навчання, тому, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 50 % від прожиткового мінімуму на працездатну особу, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», який з 1 січня 2019 року складає 1921 грн., тобто 960 грн. 50 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано ненадання позивачем доказів, що свідчили б про освітньо -програмне навантаження, яке нівелює можливість працевлаштуватись з огляду на брак часу та можливості. Також зазначає, що освітньо-професійна програма «Інженерія програмного забезпечення» передбачає заочну форму навчання. Крім іншого, на сайті ПрАТ ПВНЗ «Запорізький інститут економіки та інформаційних технологій» розміщено інформацію, відповідно до якої Центром працевлаштування і розвитку кар`єри створена ефективна система працевлаштування студентів та випускників ЗІЕІТ. Таким чином, навчання позивача не є перешкодою у працевлаштуванні. Позивачем введено в оману суд щодо власного скрутного матеріального становища, в той час, як ним же надано довідку про відсутність заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позивач є одноосібним власником однокімнатної квартири. Також зазначає, що судом першої інстанції під час вирішення питання визначення розміру аліментів було порушено приписи ст. 182 СК України, не врахував наявність у скаржника інших дітей, відсутності у власності житлового нерухомого майна, проігнорував матеріальний стан ОСОБА_1 . На підставі наведеного, просив скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2019 року по цій справі, та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 12 липня 2019 року (а.с. 96) в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_3 (а.с. 7).

З копії договору про цільову підготовку магістра № 29082 від 13.08.2018 року та довідки № 092/18 від 02.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 з 01.09.2018 року є студентом 1 курсу ПрАТ «ПВНЗ «Запорізький інститут економіки та інформаційних технологій» ІV рівня акредитації, денної форми навчання на контрактній основі «Інженерія програмного забезпечення», строк навчання з 01.09.2018 року по 30.01.2020 року (а.с. 10-11, 13).

З довідки ОСББ «Чотирнадцяте жовтня» від 22.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_4 , дідом ОСОБА_5 (а.с. 69).

За правилами ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання),виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 зазначив, що потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням.

ОСОБА_1 знаходиться в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 . Шлюб зареєстровано 11.12.2014 року Шевченківським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 541, після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_7 » (а.с. 33).

Від цього шлюбу відповідач має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 34, 35).

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, дійшов правильного висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує такої допомоги (кошти на харчування, купівлю одягу та приладдя для навчання, тощо), також судом врахована наявність на утриманні у ОСОБА_1 двох неповнолітніх дітей.

Разом з тим, необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своєму повнолітньому сину - ОСОБА_3 , який її потребує.

Колегія суддів також враховує, що оскаржуваним рішенням стягнуто аліменти з ОСОБА_1 починаючи з 03.06.2019 року і до 30.01.2020 року, тобто рішенням суду визначено не тривалий термін стягнення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо можливості позивача перейти на заочну форму навчання з подальшим працевлаштуванням не заслуговують на увагу, оскільки ч. 1 ст. 199 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, без визначення форми цього навчання. Крім того, у Постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року по справі № 644/3610/16-ц (провадження № 61-12782св18) визначено обов`язок утримувати повнолітню дитину, що продовжує навчання незалежно від її форми.

Доводи скаржника, що позивач отримує дохід від оренди належної йому квартири не підтверджені належними та допустимими доказами. Довідка про відсутність у ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги також не є підтвердженням отримання ним доходів.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, районний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 21 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: