Справа № 310/5772/19
У Х В А Л А

Іменем України

20 серпня 2019 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю представника заявника ОСОБА_1 , позивачки ОСОБА_2 , представника позивачки ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання адвоката Корнієнка Максима Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування заходів забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_1 ., який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 02 серпня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Бердянського міського відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, ДП «СЕТАМ», ОСОБА_4 , третя особа ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про визнання електронних торгів недійсними, якою будь-яким особам було заборонено вчиняти дії щодо відчуження та реєстрації прав власності на спірне нерухоме майно. Заявник зазначив, що на сьогоднішній день ОСОБА_4 є власником спірного нерухомого майна. За заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову здійснено втручання у мирне володіння ОСОБА_4 належним йому майном, оскільки в розумінні ч. 1 ст. 317 ЦК України ухвалою суду про забезпечення позову ще до ухвалення рішення вже обмежене його право власності на спірне майно. З реєстру судових рішень вбачається, що під час примусової реалізації майна позивачка оскаржувала всі дії державного виконавця, однак її скарги судом були залишені без задоволення. Вказане свідчить про безпідставність позовних вимог, а отже і про недоцільність забезпечення позову.

В судовому засіданні заявник своє клопотання підтримав з викладених в ньому підстав, зазначив, що оскільки він не мав можливості ознайомитися з позовом, не може сказати про його вмотивованість, але заява про забезпечення позову не містить посилань на докази про можливість реалізації спірного нерухомого майна. Позивачка, як сторона виконавчого провадження мала можливість оскаржувати дії державного виконавця під час реалізації її майна, тобто захищати свої права в інший спосіб. Наявність ухвали про забезпечення позову перешкоджає праву власності ОСОБА_4 . Просив клопотання про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Позивачка та її представник просили відмовити в задоволенні клопотання, оскільки ухвалу про забезпечення позову судом постановлено у відповідності з нормами ЦПК України, електронними торгами були порушені права позивачки, що є підставою для звернення до суду з позовом про захист її порушених прав. Надавати докази про ймовірну реалізацію спірного майна наразі немає необхідності.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, суд прийшов до наступного висновку.

ОСОБА_5 звернулась до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Бердянського міського відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, ДП «СЕТАМ», ОСОБА_4 , третя особа ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про визнання електронних торгів з продажу належного позивачці цілого убудованого приміщення загальною площею 62,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оформлених протоколом № 408824 проведення електронних торгів від 29 травня 2019 року, та акту про проведені електронні торги від 12 червня 2019 року недійсними.

Ухвалою від 02 серпня 2019 року було частково задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та заборонено будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження та реєстрації прав власності на ціле убудоване приміщення загальною площею 62,2 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п.п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

З наведеного вбачається, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому заявник не зобов`язаний подавати суду докази.

Ст. 80 ЦПК Українипередбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Аналіз правових норм глави 10 розділу І ЦПК України, якими врегульовано поняття і порядок забезпечення позову, дає можливість зробити висновок про те, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють протягом строку, встановленого процесуальним законом (ч.ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України). Водночас, підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо, а також обставини, зазначені в ч. 13 ст. 158 ЦПК України.

Скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. При цьому правомірність застосування таких заходів судом відповідач, як правило, не заперечує. Натомість, скасування ухвали про забезпечення позову здійснюється за наслідками її апеляційного оскарження. В цьому випадку ухвалу скасовує апеляційний суд, якщо під час її постановлення було порушено вимоги закону.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільна справа не розглянута судом по суті, подана заява про скасування заходів забезпечення позову зазначених вище обставин не містить, а зводиться лише до правильності застосування самих заходів, заявником не надано суду переконливих доказів на підтвердження того, що існування застосованих судом заходів забезпечення позову на даний час відпало.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову, тому відмовляє в задоволенні клопотання ОСОБА_1 ., який діє в інтересах ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 158, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні клопотання адвоката Корнієнка Максима Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Бердянський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. М. Вірченко