Справа № 308/4096/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Готри Т.Ю.,

суддів Кондора Р.Ю., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судових засідань Кучінки Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 грудня 2018 року, повний текст складено 22.12.2018, ухвалене суддею Придачуком О.А.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» (далі - КС «Тур`я») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Позов мотивовано тим, що 19.06.2008 між КС «Тур`я» та позичальником ОСОБА_1 , а також поручителями ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , було укладено договір кредиту-поруки № 242/1, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 50 000,00 грн строком на 36 місяців з 19.06.2008 - 18.06.2011 зі сплатою відсотків за користування ним 45 % річних.

За цим договором кредиту-поруки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 виступили як поручителі і взяли на себе зобов`язання перед позивачем солідарно з боржником відповідати за виконання ним свого договірного обов`язку. Оскільки ОСОБА_1 не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, то станом на 10.04.2018 загальна сума її заборгованості перед спілкою складає 234 790,91 грн, із яких: за кредитом - 45 614,79 грн; за відсотками за користування кредитом - 189 176,12 грн.

Посилаючись на вказані обставини, КС «Тур`я» просила стягнути солідарно з відповідачів 234 790,91 грн боргу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22 грудня 2018 року позов КС «Тур`я» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 234 790,91 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду позичальник ОСОБА_1 і поручитель ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального і процесуального права, просили рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову КС «Тур`я», а також вирішити питання про судові витрати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позов подано неналежною особою, відсутні докази заборгованості й її розрахунку, неправомірно нараховані відсотки після закінчення строку дії договору та не було укладено з поручителями окремого договору поруки і така взагалі припинилася відповідно до ст.559 ЦК України через 6 місяців із моменту виникнення прострочення виконання боржником ОСОБА_1 свого зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу КС «Тур`я» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення внаслідок її безпідставності, а оскаржуване рішення суду - без змін.

28 листопада 2019 року позивач КС «Тур`я» подав суду заяву, в якій просив прийняти відмову від позову до поручителів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , а провадження в справі у відповідній частині закрити.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 4 грудня 2019 року прийнято відмову Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» від позовних вимог до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Визнано нечинним рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2018 року в частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , а провадження у справі в цій частині закрито.

18 листопада 2019 року позивач КС «Тур`я» подав суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив при розгляді зазначеної цивільної справи врахувати уточнену суму кредитної заборгованості на планову дату закриття 19.06.2011 в сумі 94 928,46 грн.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача,перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав його доведеним.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, оскільки такого суд дійшов із додержанням норм закону за таких обставин.

Судом установлено, що 19.06.2008 між КС «Тур`я» та позичальником ОСОБА_1 , а також поручителями ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , було укладено договір кредиту-поруки № 242/1, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 50 000,00 грн строком на 36 місяців з 19.06.2008 - 18.06.2011 зі сплатою відсотків за користування ним 45 % річних. Водночас позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним згідно з умовами цього договору.

Згідно з договором кредиту-поруки від 19.06.2008 № 242/1 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 взяли на себе зобов`язання солідарно з ОСОБА_1 відповідати у повному обсязі перед позивачем за своєчасне та повне виконання боржником свого обов`язку за цим договором.

Пунктом 2.4 згаданого договору встановлено, що додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються та сплачуються і після закінчення строків, визначених у пункті 2.3 договору (19.06.2008 - 18.06.2011 роки), у разі якщо у позичальника існує прострочена заборгованість із відповідного платежу.

Положеннями пункту 5.1 договору кредиту-поруки від 19.06.2008 № 242/1 передбачено, що поручитель поручається перед кредитною спілкою за виконання позичальником своїх обов`язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення ним зобов`язань у повному обсязі солідарно терміном на десять років із дня укладення договору, але не раніше виконання всіх зобов`язань за ним.

Згідно з пунктом 8.1 цього договору сторони також домовилися про встановлення десятирічного строку позовної давності. Останній платіж ОСОБА_1 здійснила 23.04.2009 у розмірі 50 грн (а.с. 8), а з позовом до суду КС «Тур`я» звернулася відповідно до штампу місцевого суду 19 квітня 2018 року, тобто у межах погодженого сторонами 10-ти річного строку позовної давності.

Позичальник ОСОБА_1 не сплачувала своєчасно позичальнику грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно з умовами договору, що має відображення у карточці платежів по гривневому кредиту. Отож, у порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України установлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку (ч.1 ст.553 ЦК України)

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини 1, 2 ст.554 ЦК України).

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 4 грудня 2019 року прийнято відмову Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» від позовних вимог до поручителів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Визнано нечинним рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2018 року в частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , а провадження у справі в цій частині закрито.

Таким чином, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції тільки в частині стягнення кредитної заборгованості з позичальника ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з боржника, місцевий суд виходив із того, що позичальник не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за кредитними коштами відсотків, що є підставою для стягнення з позичальника отриманих ним коштів та відсотків за користування кредитом, відповідно до вимог ст.526 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Колегія судів погоджується із цим висновком суду першої інстанції.

Оскільки договором кредиту-поруки за №242/1 від 19.06.2008 передбачено сплату відсотків і після закінчення строку його дії, тому доводи відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про не установлення розміру процентів після спливу строку дії договору є голослівними, і спростовуються положеннями пункту 2.4 цього договору.

Як убачається із зазначеного договору кредиту-поруки відповідач була ознайомлена з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується її особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказів протилежного ОСОБА_1 не надала. Будь-яких зауважень щодо договору не висловлювалося. Факт підписання договору та отримання кредитних коштів відповідачем не заперечується, а тому безпідставними є також доводи апелянта про відсутність належних бухгалтерських документів про видачу кредиту чи його розрахунку, оскільки такими є наявна в матеріалах справи карточка платежів, згідно з якою позичальником здійснювалося погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами.

Не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду і посилання апелянта на те, що позов подано неналежною особою, яка не укладала зазначений договір, оскільки це спростовується матеріалами справи, зокрема довідкою про внесення інформації про відокремлений підрозділ кредитної спілки до Державного реєстру фінансових установ від 10.03.2005 за № 1806-д (а.с.115).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Згідно зі статтями 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Приписами ч.2 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Отже, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Подана позивачем КС «Тур`я» заява про зменшення позовних вимог від 18.11.2019 року, в якій позивач просить врахувати уточнену суму кредитної заборгованості на планову дату закриття 19.06.2011 в сумі 94 928,46 грн, не підлягає розгляду апеляційним судом, оскільки відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги належить покласти на ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: