№ 207/1405/19
№ 2/207/1063/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року Баглійський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Тюлюнової В.Г.

при секретарі Куцевол Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кам`янське цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представник позивача: адвокат Цаплін Олександр Костянтинович,до Південного відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: ОСОБА_2 , про зняття арешту з майна боржника.

ВСТАНОВИВ:

До Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Південного відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Третя особа ОСОБА_2 , про зняття арешту з майна.

Позов обґрунтовано тим, що на нерухоме майно позивача, а саме: квартира АДРЕСА_1 , накладено арешт на підставі постанови відповідача від 12.04.2019 року в рамках виконавчого провадження відносно позивача. Вказаний арешт, на думку позивача, позбавляє його можливості вільно розпорядитися своєю власністю.

До суду позивач та третя особа не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомляли, заяв і клопотань від них не надходило.

Від імені позивача та в його інтересах діяв представник адвокат Цаплін Олександр Костянтинович, який позов підтримав в повному обсязі.

Від імені відповідача та в його інтересах діяв представник за довіреністю ОСОБА_3 , який позов не визнав та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Від імені третьої особи та в її інтересах діяв представник адвокат Монатко Денис Сергійович, який позов не визнав та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, керуючись завданнями цивільного судочинства, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження № 58766229 з примусового виконання виконавчого листа № 207/412/18 від 08.02.2018 року, виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з позивача на користь третьої особи аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Станом на 31.03.2019 року у боржника за виконавчим листом (позивача) існувала заборгованість в сумі 23192,75 грн.

В рамках виконавчого провадження, відповідачем було накладено арешт на все майно, що належить боржнику за виконавчим листом (позивачу) на підставі постанови від 12.04.2019 року.

16.04.2019 року позивач надав відповідачу докази сплати аліментів та просив скасувати арешт у зв`язку із відсутністю заборгованості, однак відповідач відмовив позивачу, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 є єдиним майном, на яке можливо звернути стягнення у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини виходить із того, що держава має широку свободу розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети певного закону. Суд обов`язково визначає, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом особи на «мирне володіння майном» у розумінні першого речення ст. 1 Першого протоколу (рішення у справі «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія»).

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначалося вище, на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження № 58766229 з примусового виконання виконавчого листа № 207/412/18 від 08.02.2018 року виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з позивача на користь третьої особи аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Отже, накладання арешту на майно позивача відбувалося в рамках виконавчого провадження відносно позивача по стягненню з нього аліментів на користь спільної з третьою особою дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно статті 181 СК України зокрема, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Позивач у своєму позові зазначив, що арешт перешкоджає купівлі-продажу квартири. Представник позивача також пояснив, що арешт на майно перешкоджає подальшому відчуженню цього майна на користь інших осіб.

Як пояснив представник відповідача, у позивача відсутні будь-які інші доходи на які можливо звернути стягнення, а тому майно позивача є, фактично, єдиним способом забезпечення виконання судового рішення по стягненню аліментів на користь дитини.

Представник третьої особи звернув увагу суду на положення п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону "Про виконавче провадження", відповідно до якої підставою для зняття арешту з майна є, зокрема: погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Тому, без наявності інших способів забезпечення виконання рішення суду підстави для зняття арешту відсутні.

Суд погоджується із позицією представників відповідача та третьої особи та вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність інших способів забезпечення виконання рішення суду про стягнення з позивача аліментів на користь дитини, ніж звернення стягнення на майно позивача.

Також суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом розгляду цієї справи є захист права власності позивача, а не оскарження дій або бездіяльності та актів державного виконавця, яке здійснюється в порядку, передбаченому розділом 7 ЦПК України.

З огляду на перевагу прав і інтересів дитини над правом власності позивача та відсутності інших способів забезпечення виконання рішення суду про стягнення з позивача аліментів на користь дитини, підстави для зняття (скасування) арешту на нерухоме майно позивача - відсутні.

Суд наголошує, що втручання у право власності позивача відбулося на підставі Закону "Про виконавче провадження" та переслідувало легітимну мету - забезпечення виконання рішення суду. Таке втручання є пропорційним з переслідуваною метою, адже спрямоване не тільки на забезпечення виконання рішення суду, а і на забезпечення стягнення аліментів на користь дитини.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У зв`язку із відмовою у позові, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору, покладаються на позивача. Інших судових витрат сторони не заявляли, доказів не подавали.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , представник позивача: адвокат Цаплін Олександр Костянтинович,до Південного відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: ОСОБА_2 , про зняття арешту з майна боржника відмовити.

Витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп., покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо Дніпровському апеляційному суду протягом 30 днів з дня його проголошення.Особи, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні при проголошенні судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя В.Г. Тюлюнова