Номер провадження: 22-ц/813/6905/19
Номер справи місцевого суду: 496/767/19
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Громіка Р.Д.,

Черевка П.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути аліменти на її користь на утримання двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з постійними конфліктами, непорозумінням між ними припинилися шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство, 24 січня 2019 року відповідачем було подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. В період шлюбу у них народилось двоє дітей. На даний час неповнолітні діти проживають разом з матірю та знаходяться на її утриманні. Позивач працює молодшою медсестрою у КУ «Міська клінічна лікарня №10», але дохід в розмірі мінімальної заробітної плати не вистачає для утримання дітей. На підставі зазначеного позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом та просила його задовольнити в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не надав.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття сина ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а в подальшому у розмірі 1/4 частини, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття сина ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме 28 лютого 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення суду першої інстанції, а саме в частині стягнення з нього судового збору на користь держави у розмірі 768,40 гривень у звязку із звільненням його від сплати судового на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 24 грудня 2019 року.

Позивач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної скарги не направила.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2019 року оскаржується лише в частині розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції керувався положеннями статті 141 ЦПК України та стягнув з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія не погоджується з огляду на наступне.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінивши всі досліджені докази, взявши до уваги норми чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, місцевий суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, розмір позовних вимог є доведеним, у зв`язку з чим позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.

Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок здійснення судом розподілу судових витрат між сторонами.

Зокрема, нормами статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначалося вище, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2019 року позов задоволено у повному обсязі та стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Як вбачається із заявлених позовних вимог, позивач ОСОБА_2 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 15.08.2018р. та дійсного до 30.06.2019р. (а. с. 41), а також Довідкою до акту огляду медико соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України серії 12ААБ №241447 від 01.07.2019 року (а. с. 40).

Відповідно до частини першої та другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 08 липня 2011 року №3674-VІ «Про судовий збір».

Статтею 5 вказаного закону встановлено пільги щодо сплати судового збору.

Так, п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Таким чином, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як позивач, так і відповідач звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, з огляду на те, що обидві сторони звільнені від сплати судового збору на підставі п. п. 3, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», зважаючи на положення ст. 141 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку, що судовий збір за подання позовної заяви, який мав би стягуватись у разі задоволення позову з відповідача, підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з викладеного, колегія уважає, що місцевий суд, стягнувши з відповідача судовий збір за подання позовної заяви, не з`ясував наявності обставин, які б свідчили про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, внаслідок чого безпідставно стягнув з відповідача в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Зазначені порушення призвели до неправильного вирішення справи в частині розподілу судових витрат, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій частині, оскільки сторони звільнені від сплати судового збору.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору в сумі 768,40 гривень - скасуванню.

В іншій частині рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору в сумі 768,40 гривень скасувати.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 24 грудня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

Р.Д.Громік

П.М.Черевко