Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 306/1451/16-ц

провадження № 61-18842св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - Свалявська міська рада Закарпатської області,

представник позивача - адвокат Пукіш Олександр Васильович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Свалявської міської ради Закарпатської області на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області у складі судді Уліганинця П. І. від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Кондора Р. Ю., Джуга С. Д. від 25 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року Свалявська міська рада Закарпатської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення упущеної вигоди.

Позовна заява мотивована тим, що 29 січня 2014 року Свалявською районною спілкою споживчих товариств згідно договору купівлі-продажу відчужено ОСОБА_1 будівлю ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» на АДРЕСА_1 . Даний об`єкт розташований на земельній ділянці площею 0,0562 га, яка на праві комунальної власності належить територіальній громаді м. Свалява та с. Драчино. Однак, відповідач у порушення норм земельного законодавства України, право користування земельною ділянкою належним чином не оформив. Зазначене нерухоме майно відповідачем 18 лютого 2015 року подаровано на підставі договору дарування своїй дочці ОСОБА_3 .

Оскільки відповідач за час перебування ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» у його власності (з 29 січня 2014 року по 01 травня 2016 року)не уклав договір оренди земельної ділянки, на якій розташоване належне йому нерухоме майно, та не сплачував орендну плату за її користування, тому позивач зазнав збитків в сумі 17 008,95 грн- орендної плати за безпідставне користування земельною ділянкою комунальної власності, що підлягає відшкодуванню на його користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2016 року у задоволенні позову Свалявської міської ради Закарпатської області відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів належними і допустимими доказами, що він міг і повинен був отримувати визначені у позові доходи, але у зв`язку із неправомірними діями відповідача він був позбавлений можливості отримання прибутку. Крім того, за відсутності договору оренди з відповідачем відсутні правові підстави для стягнення упущеної вигоди у вигляді заборгованості з орендної плати.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 25 січня 2017 року апеляційну скаргу Свалявської міської ради Закарпатської області відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції про недоведеність позову відповідає обставинам справи та вимогам закону, що регулює спірні правовідносини і доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2017 року Свалявська міська рада Закарпатської області подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій з урахуванням її уточнення просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не з`ясували всіх фактичних обставин справи; не врахували, що відповідач не вжив передбачених законом заходів із оформлення права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться належний йому на праві власності ресторан « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що призвело до неодержання доходів територіальною громадою у вигляді орендної плати. При складанні акту визначення суми збитків, заподіяних відповідачем внаслідок незаконного використання земельної ділянки, комісія Свалявської міської ради Закарпатської області діяла в межах визначених законом повноважень.

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень судів попередніх інстанцій, просить касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 306/1451/16-ц з Свалявського районного суду Закарпатської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 29 січня 2014 року Свалявською районною спілкою споживчих товариств згідно договору купівлі-продажу відчужено ОСОБА_1 будівлю ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» на АДРЕСА_1 .

Даний об`єкт розташований на земельній ділянці площею 0,0562 га, яка на праві комунальної власності належить територіальній громаді м. Свалява та с. Драчино.

18 лютого 2015 року ОСОБА_1 за договором дарування подарував ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» на АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з указаним позовом, Свалявська міська рада Закарпатської області посилалася на те, що оскільки відповідач не оформив право користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій було розташоване належне йому нерухоме майно, і використовував її без належних на те підстав і без сплати орендної плати (з 29 січня 2014 року по 01 травня 2016 року), тим самим заподіяв територіальній громаді в особі позивача збитки у вигляді неодержаного доходу. Відтак, їй як власнику землі, заподіяні збитки за безпідставне користування земельною ділянкою підлягають відшкодуванню у судовому порядку.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України).

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, провадження № 14-77цс18; від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, провадження № 12-182гс18; від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, провадження № 14-32цс19.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частинипершої статті 1212 ЦК України.

Статтею 3 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статей 10, 11 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 119 ЦПК України 2004 року підставами позову, які відповідно до статей 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не посилання на певну норму закону.

У випадку помилкового посилання позивача не на ту норму закону, суд, встановивши підстави позову, застосовує норму закону, яка регулює правовідносини сторін, незалежно від згоди на це позивача чи відповідача.

Обґрунтовуючи підстави позову Свалявська міська рада пов`язувала порушення своїх прав як власника земельної ділянки із заподіяними збитками у вигляді неодержаного доходу у зв`язку із безпідставним користуванням відповідачем спірною земельною ділянкою. Тому неправильне посилання ради при пред`явленні позову на статтю 22 ЦК України при мотивуванні позову фактичним користуванням земельною ділянкою відповідачем без укладеного договору оренди та недоотриманням радою доходів у вигляді орендної плати, надає підстави касаційній інстанції для застосування частини першої статті 1212 ЦК України до виниклих правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно наданої позивачем довідки-розрахунку сума збитків, заподіяних відповідачем за безпідставне користування спірною земельною ділянкою, становить 17 008,95 грн.

Відповідачем правильність вказаного розрахунку не спростовано.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, судові рішення з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Свалявської міської ради задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача кошти за безпідставне користування спірною земельною ділянкою в сумі 17 008,95 грн.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені позивачем у цій справі підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги Свалявської міської ради Закарпатської області підлягають задоволенню в повному обсязі, то розмір сплаченого нею судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на її користь у сумі 1 378 грн.

Касаційна скарга Свалявської міської ради Закарпатської області підлягає задоволенню, а тому сплачений заявником судовий збір у сумі 1 515,80 грн за подання апеляційної скарги та 1 653,60 грн за подання касаційної скарги підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 141, 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Свалявської міської ради Закарпатської області задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 25 січня 2017 року скасувати.

Позов Свалявської міської ради Закарпатської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів за безпідставне користування спірною земельною ділянкою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Свалявської міської ради Закарпатської області кошти за безпідставне користування земельною ділянкою в сумі 17 008,95 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Свалявської міської ради Закарпатської області 1 378 грн (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень) судового збору за подання позову, 1 515,80 грн (одна тисяча п`ятсот п`ятнадцять гривень 80 коп.) за подання апеляційної скарги та 1 653,60 грн (одна тисяча шістсот п`ятдесят три гривні 80 коп.) за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун