Єдиний унікальний номер судової справи: 489/7560/18
Номер провадження: 22-ц/812/2185/19 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за участю: відповідачки - ОСОБА_1 її представника - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Царик Русланою Миколаївною

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді - Коваленка І.В. об 11 год 15 хв. в приміщенні того ж суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки в нерухомому майні та припинення права на частку в спільному майні

в с т а н о в и л а:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на її користь 181 295,00 грн. компенсації вартості 1/3 частки її права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та припинити її право власності після отримання грошової компенсації, а також визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину вказаного будинку.

В обґрунтування позову зазначала, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 жовтня 2010 року належить 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , яким належить по 1/3 частині вказаного будинку. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2016 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про виділ частки житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. Виділено ОСОБА_1 1/3 частку будинку АДРЕСА_1 відповідно до варіанту №2 судової будівельно-технічної експертизи №125-026 від 29 червня 2016 року, визначено порядок користування земельною ділянкою та зобов`язано ОСОБА_1 для ізоляції частки житлового будинку та земельної ділянки, що виділяється провести роботи по переобладнанню та облаштуванню. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 23 грудня 2016 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволені позову.

Посилаючись на наявність спору між нею та відповідачами щодо володіння, користування і розпорядження спільним будинком, зокрема відсутності для неї умов спокійно проживати в спільному будинку, а також відмову відповідачів від неодноразових пропозицій щодо продажу вказаного будинку та поділу грошових коштів, отриманих від його реалізації, позивачка просила про задоволення позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2019 року позов ОСОБА_3 на підставі заяви її представника адвоката Жосан В.М. залишено без розгляду та відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки адвоката Царик Р.М. про стягнення судових витрат на правову допомогу.

Не погодившись з ухвалою суду в частині відмови у задоволенні клопотання про стягнення з позивачки судових витрат понесених на професійну правничу допомогу, представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Царик Р.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуальних норм просила ухвалу суду в частині судових витрат скасувати та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на професійну правничу допомогу.

Представник позивачки - адвокат Жосан В.М., у заяві, поданій до апеляційного суду просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, розгляд справи проводити у відсутність її та позивачки - ОСОБА_3

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України ).

Під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або відмовити в позові (ст. 264 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

В силу положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення судових витрат, суд вважав встановленим, що відповідачка не довела необґрунтованих дій позивачки при подачі позову.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

За такого, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_3 з позовом до суду звернулася після того, як рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 23 грудня 2016 було скасовано рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2016 року, яким були задоволені вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про виділ частки житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Посилаючись на наявність спору між нею та відповідачами щодо володіння, користування і розпорядження спільним будинком, зокрема відсутності для неї умов спокійно проживати в спільному будинку, а також відмову відповідачів від неодноразових пропозицій щодо продажу вказаного будинку та поділу грошових коштів, отриманих від його реалізації, позивачка просила про задоволення позову.

Отже, підставою для звернення до суду позивачки після скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції є спір щодо володіння, користування та розпорядження спільним нерухомим майном між співвласниками.

Постановою Верховного суду від 26 червня 2019 року рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 23 грудня 2016 року скасоване, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєві від 15 листопада 2016 року залишено без змін.

У зв`язку з чим представник позивачки - адвокат Жосан В.М. заявила про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки підстави щодо вирішення спору саме в такий спосіб відпали.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що звернення позивачки до суду із заявою про залишення її позову про стягнення грошової компенсації частки в нерухомому майні та припинення її права власності, не свідчить про безпідставність та необґрунтованість позову, оскільки як зазначено вище на час подання позову підстава для вирішення спору існувала.

До того ж, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

З урахуванням наведеного та положень вказаних вище норм висновок суду про відсутність необґрунтованих дій позивачки щодо пред`явлення позову є вірним, а відтак суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що через протиправну поведінку позивачки відкладався розгляд справи спростовуються наявними в ній доказами, відповідно до яких за весь час розгляду справи представником позивача було подано лише одне клопотання про відкладення, через зайнятість представника в розгляді іншої справи.

Посилання в апеляційній скарзі на помилковість та передчасність висновку суду щодо правових підстав та обґрунтованості позову без встановлення фактичних обставин справи не заслуговують на увагу з огляду на вище викладене.

Інші доводи апеляційної скарги не випливають на висновки суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, підстави для скасування оскаржуваної ухвали в апеляційній скарзі відсутні, а відтак апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Царик Русланою Миколаївною залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 24 грудня 2019 року.