Номер провадження: 22-ц/813/2085/19
Номер справи місцевого суду: 521/5241/18
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2018 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

28 березня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

Разом із позовною заявою до суду було надано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на: автомобіль марки «BMW» модель «ХЗ», державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер :06:005:0025, площею 2,5298 га, за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, Кропивнянська сільська рада, що належить ОСОБА_1 ..

Свою заяву ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що невжиття таких заходів забезпечення позову може суттєво утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, а також дозволить захистити права позивача до вирішення спору по суті.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2018 року заяву задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались неодноразово належним чином та завчасно.

Позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_1 судові повістки надсилались на усі відомі суду адреси їх проживання та реєстрації, однак уся судова кореспонденція поверталась до суду із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Згідно ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

З метою дотримання строку розгляду апеляційної скарги, встановленого ч. 1 ст. 371 ЦПК України, відповідно до правил ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку, що вказані обставини не перешкоджають розглядові справи у відсутність належно сповіщених сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 23 грудня 2019 року.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Встановлено, що за формою і змістом заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема, накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Предметом заявленого ОСОБА_2 позову у цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідачів грошових коштів у розмірі 1 023 900,55 гривень.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність забезпечення позову.

При цьому судом вірно враховано, що між сторонами дійсно виник спір, а заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, є співмірними заявленим вимогам, а також необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Так, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не зазначив жодних доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки оскаржувана ухвала постановлена з урахуванням встановлених фактичних обставин, з дотриманням вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 4 Постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише вказує на те, що суд має запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Задоволення заяви про забезпечення позову не являється фактичним вирішенням справи по суті і не порушує права відповідача щодо користування та розпорядження цим майном, а лише обмежує його у здійсненні прав на його відчуження на певний період.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «BMW» модель «ХЗ», державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер :06:005:0025, площею 2,5298 га, за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, Кропивнянська сільська рада, що належить ОСОБА_1 , тобто в межах ціни позову, обраний спосіб є співмірним із заявленими позовними вимогами щодо необхідності застосування заходів забезпечення, які випливають з фактичних обставин справи та свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень статей 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.

Судом апеляційної інстанції було зроблено запит в Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області та на виконання ухвали суду, було надано відомості підтверджуючі факт реєстрації автомобіля марки «BMW» модель «ХЗ», державний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_1 , тому ці доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог процесуального закону заявником не запропоновано зустрічне забезпечення, оскільки обставини, передбачені ч. 2 ст. 154 ЦПК України, які б зобов`язували суд застосувати зустрічне забезпечення, відповідачем не доведено, а судом не встановлено. За відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявнихдо того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Також судова колегія критично ставиться до доводів, що накладений арешт на автомобіль перешкоджає їй ним користуватись, оскільки накладений арешт не перешкоджає володінню і користуванню нерухомим майном.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини та постановив судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 23 грудня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко