Постанова

Іменем України

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 569/11632/14-ц

провадження № 61-14813св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач -Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на постанову Апеляційного суду Рівненської області від 25 січня 2018 року у складі колегії суддів: Григоренка М. П., Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі -

ПАТ «Унверсал Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність предмета іпотеки.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 05 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (далі - ВАТ «Банк Універсальний»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладений генеральний договір про надання кредитних послуг № BL668, того ж дня між сторонами укладено додаткову угоду №BL668/BL668-KL+ до зазначеного генерального договору, відповідно до пункту 1 якої банк встановив позичальнику ліміт за кредитною лінією у сумі 400 000,00 доларів США зі сплатою 14,00 процентів річних строком до 01 грудня 2027 року.

03 червня 2009 року між банком та ОСОБА_2 укладена додаткова угода № 1, якою уточнено зобов`язання позичальника щодо виконання умов генерального договору про надання кредитних послуг № BL668, у тому числі щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань задодатковою угодою № BL668/BL668-KL+ до генерального договору про надання кредитних послуг

від 05 грудня 2007 року № BL668, 05 грудня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений договір поруки № BL668.

Крім того, 05 грудня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк»,та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Коломис О. В., відповідно до якого іпотекодавець передав позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення з мансардним поверхом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 652,8 кв. м, яке складається з першого і мансардного поверхів та належить іпотекодавцю на праві власності.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за генеральнимдоговором про надання кредитних послуг та додатковими угодами до нього, банк звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості, який рішенням Рівненського міського суду від 10 листопада 2010 року задоволено, стягнуто з позичальника та поручителя на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі 3 628 306,10 грн.

Посилаючись на те, що зазначене судове рішення боржники не виконали, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення з мансардним поверхом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 652,8 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 , за ціною 3 199 000,00 грн, шляхом визнання права власності на нерухоме майно за ПАТ «Універсал Банк».

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 квітня 2016 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 05 грудня

2007 року у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за генеральним договором про надання кредитних послуг від 05 грудня 2007 року № BL668, шляхом передачі ПАТ «Універсал Банк» права власності на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення з мансардним поверхом по АДРЕСА_1 ому АДРЕСА_1 , загальною площею 652,8 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 , за ціною 3 199 000,00 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 17 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 квітня 2016 року змінено, позов задоволено частково, викладено другий абзац резолютивної частини оскаржуваного рішення у наступній редакції:

«Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 05 грудня 2007 року на рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за генеральним договором про надання кредитних послуг від 05 грудня 2007 року № BL668 шляхом передачі ПАТ «Універсал Банк» права власності на нерухоме майно, а саме: на будівельні матеріали, обладнання, тощо, які були використані в процесі будівництва нежитлового приміщення з мансардним поверхом, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 652,8 кв. м, яке складається із першого і мансардного поверхів та належить ОСОБА_1 на праві власності за ціною 3 199 000,00 грн».

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року касаційні скарги ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Рівненської області від 17 червня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, касаційний суд виходив з того, що апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, не встановив фактичні обставини справи та не надав належної оцінки всім доказам, які містяться в матеріалах справи, зокрема, доказам, які свідчать про відсутність у відповідача права власності на майно, яке зазначено в договорі іпотеки; судом не зазначені норми права, які надають можливість у зв`язку з втратою права власності на нерухоме майно звертати стягнення на матеріали з яких воно було побудовано; при цьому ані доказів того, що ці будівельні матеріали та обладнання належать саме ОСОБА_1 , ані доказів зміни предмета іпотеки чи позовних вимог банку матеріали справи не містять.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2010 року задоволено позовні вимоги банку та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та

ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за генеральним договором про надання кредитних послуг від 05 грудня 2007 року № ВБ668 у розмірі 3 628 306,10 грн, що дає підстави для висновку про те, що звернувшись до суду з позовом про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.

Також апеляційний суд належно не перевірив рішення суду першої інстанції в частині вирішення заяви відповідача про застосування позовної давності.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 25 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та за договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, тоді як у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач намагався у позасудовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на цей предмет іпотеки, що дає підстави для висновку, що позивачем обрано спосіб судового захисту, який не передбачено законом.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У лютому 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скаргаПАТ «Універсал Банк», у якій заявник просив скасувати постанову Апеляційного суду Рівненської області від 25 січня 2018 року та залишити в силі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 квітня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що наявність в іпотечному договорі застереження про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку. Відмова у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі майна у власність є обмеженням прав позивача на захист порушеного права, та суперечить положенням статті 16 ЦК України, якою, серед інших передбачено обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Відсутність на момент ухвалення рішення суду першої інстанції державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення з мансардним поверхом, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 652,8 кв. мза ОСОБА_1 , не є підставою для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки, оскільки передана в іпотеку будівля не знищена, не втратила свою господарську та матеріальну цінність, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для звернення стягнення на зазначене нерухоме майно.

У відзиві на касаційну скаргу, що надійшов до Верховного Суду у травні

2018 року, ОСОБА_1 просив відхилити касаційну скаргу ПАТ «Універсал Банк», посилаючись на те, що скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд обгрунтовано виходив з того, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання у судовому порядку. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що 05 грудня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладенийгенеральний договір про надання кредитних послуг № BL668.

05 грудня 2007 року укладено додаткову угоду № BL668/BL668-KL+ до генерального договору про надання кредитних послуг № BL668, відповідно до пункту 1 якої банк встановив ліміт за кредитною лінією у сумі 400 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за користування кредитною лінією в порядку та на умовах, зазначених у зазанченій угоді.

Відповідно до додаткової угоди від 03 червня 2009 року № 1 до генерального договору про надання кредитних послуг № BL668, укладеної між позивачем та ОСОБА_2 , додатково уточнено зобов`язання позичальника щодо виконання умов генерального договору про надання кредитних послуг № BL668, у тому числі щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

05 грудня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладений договір поруки № BL668 та додаткова угода № 1 до договору поруки № BL668, відповідно до пунктів 1.1 яких поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з основного договору, укладеного між кредитором та боржником.

05 грудня 2007 року на забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Коломис О. В., зареєстрований у реєстрі за № 4227, відповідно до якого іпотекодавець передав позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення з мансардним поверхом, що знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 , загальною площею

652,8 кв. м, яке складається з першого і мансардного поверхів, та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2005 року у справі № 2-4530/2005, зареєстрованого у Державному реєстрі прав на нерухоме майно 17 серпня

2007 року за № 19968724.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада

2010 року у справі № 2-9857/10 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 3 628 306,10 грн.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 03 червня

2013 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 (яка проживала по сусідству з ОСОБА_1 та вважала, що останній самочинно спорудив нову будівлю - готель-бар, розміщену впритул до її будинку, чим порушив її права), скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області

від 29 березня 2005 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено

ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови Рівненського окружного адміністративного суду Рівненської області від 18 березня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2014 року, скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Жилінської О. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу)

від 26 грудня 2013 року, номер запису про право власності 4092995, індексний номер 9583011, на нежитлове приміщення з мансардним поверхом загальною площею 652,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), власник: ОСОБА_1 .

На виконання вищевказаної постанови суду, державним реєстратором прийнято рішення від 30 липня 2014 року № 14798521, яким внесено запис про скасування державної реєстрації права власності за номером 4092995 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрованого за ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги ПАТ «Універсал Банк» висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно з частинами першою-третьоюстатті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Разом з тим, стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не передбачає можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі рішення суду.

Відповідно до зазначеної норми закону, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові

від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15. Підстав для відступу від зазначеного правого висновку не убачала і Велика Палата Верховного Суду, зазначивши у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18) про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, оскільки з урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Універсал Банк» про те, що відсутність на момент ухвалення рішення судом першої інстанції державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення з мансардним поверхом, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 652,8 кв. м, за ОСОБА_1 не може бути підставою для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки, не мають правового значення для вирішення спору, оскільки як правильно зазначив апеляційний суд, підставою відмови у задоволенні позовних вимог стало обрання ПАТ «Універсал Банк» не передбаченого договором способу захисту порушеного права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно і всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, а тому оскаржуване судове рішення є законними та обгрунтованими, що є підставою для відмови у задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак