У Х В А Л А

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 215/4927/15-ц

провадження № 61-14766 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства

«Дельта Банк» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 13 червня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2015 року Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог ПАТ «Дельта Банк» зазначило, що 10 квітня

2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0321/0408/45-022, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 27 000,00 доларів США з розрахунку 12,5% річних за користування кредитом на строк з 10 квітня 2008 року по 10 квітня 2038 року.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №№ 0321/0408/45-022-Р-1 від 10 квітня 2008 року. Відповідно до умов договору поруки, відповідач ОСОБА_1 зобов`язалась відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах цього договору Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» передає (відступає) позивачу права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Як наслідок, позивач набув право вимагати до поручителя позичальника ОСОБА_1 виконання обов`язків за кредитним договором № 0321/0408/45-022 від 10 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 та договором поруки між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1

Боржник та поручитель порушили умови укладеного договору в частині своєчасності погашення кредитної заборгованості, в результаті чого виникла заборгованість станом на 28 липня 2015 року у розмірі 663 296,65 грн, з яких 542 891,77 грн - тіло кредиту, 120 404,88 грн- відсотки, яку позивач просить суд стягнути з відповідача, як поручителя та судові витрати.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня

2018 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0321/0408/45-022 від 10 квітня 2008 року у розмірі 23 864,23 доларів США, що еквівалентно 526 499,28грн, основної суми боргу, 149,25 доларів США проценти за користування кредитом, що еквівалентно 3 280,59 грн., доларів США проценти за користування кредитом, а всього 24 013,48 доларів США, що еквівалентно 529 779,87 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 7 946,70 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» та стягуючи заборгованість за кредитом з відповідача, як поручителя, суд першої інстанції дійшов висновку, що до вимог про стягнення простроченої суми заборгованості станом на 28 липня 2015 року в сумі 6 051,36 доларів США Банк не пропустив шестимісячний строк, проте здійснити розрахунок неможливо, а тому дійшов висновку, що дія поруки до цих вимог припинена. За інший період з 28 липня 2015 року по 10 квітня 2038 року стягнув достроково заборгованість з поручителя.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Рішення Тернівського районного суду м .Кривого Рогу від 03 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0321/0408/45-022 від 10 квітня 2008 року в розмірі 25 544,18 доларів США, що еквівалентно 563 504,61 грн.

Вирішено питання судового збору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що не весь обсяг заборгованості за кредитним договором, який мав місце

до 28 травня 2015 року має бути стягнутий з відповідача, а лише той, розмір обов`язкового щомісячного внеску, що охоплюється шестимісячним періодом до дати звернення до суду ПАТ «дельта Банк» із позовом.

Таких висновків апеляційний дійшов, з огляду на те, що шестимісячний строк звернення до поручителя, передбачений положенням частини 4 статті 559 ЦК України, про стягнення кредитної заборгованості за період з 28 лютого

2015 року по 28 травня 2015 року не пропущений, тому висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають вимогам законодавства та матеріалам справи, з урахуванням графіку погашення кредитної заборгованості щомісячними платежами 10 числа кожного місяця, дати звернення позивача до суду із позовом.

Крім того з урахуванням розміру щомісячного аустенітного платежу в сумі 288,16 доларів США та суми платежу в квітні 378,16 доларів США, враховуючи графік погашення кредитної заборгованості, за період з 28 лютого 2015 року по 28 травня 2015 рік з відповідача ОСОБА_1 підлягає до стягненню сума заборгованості за кредитом 1 530,80 доларів США.

В серпні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2019 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування та дослідження обставин, що мали значення для правильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають викладеним у цих рішення обставинам справи, що призвело на думку скаржника до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконних та необґрунтованих рішень.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором, що є справою незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Таким чином ця справа є малозначною в силу своїх властивостей.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко