П О С Т А Н О В А

іменем України

26 грудня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Яворського М.А.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу судді Шевченківського районного суду м.Києва від 13 вересня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 09 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., третя особа приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Лановенко Л.О. про визнання дій протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно задоволена заява позивачки ОСОБА_1 ізабезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із ухвалою, АТ «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі,посилаючись на її помилковість, неповне з`яування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом при її постановленні норм процесуального права. Скарга мотивована тим, що заява про забезпечення позову не відповідає приписам ст.151 ЦПК України, бо в ній не зазначено пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, а тому суд мав повернути її заявниці. Суд належно не з`ясував, чи дійсно між сторонами виник спір та не дослідив докази з цього приводу. Суд не звернув уваги, що ні до позовної заяви, ні до заяви про забезпечення позову не додано доказів, які б підтверджували порушення прав позивачки та дії з цього приводу відповідача. Сама заява позивачки грунтується на припущенні, оскільки по справі відсутні докази як реальної загрози реалізації предмета іпотеки, так і докази про намір відповідача провести відчуження спірної кваритири.

Позивачка ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не подала.

В суді апеляційної інстанції представник АТ «Універсал Банк» адвокат Таран В.А. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати оскаржувану ухвалу судді Шевченківського районного суду м.Києва як незаконну.

- 2 -

Представник приватного виконавця Лановенко Л.О. адвокат Коваленко Т.А. в суді апеляційної інстанції вважала, що апеляційна скарга обгрунтована і проти її задоволення не заперечувала.

Заявниця ОСОБА_1 належним чином повідомлялася про час розгляду справи, до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Направлена приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. судова повістка повернулася із відміткою пошти, що особа за даною адресою не знаходиться (виїхала), що у свою чергу відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученням судової повістки.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 29 липня 2019 року ОСОБА_1 подала до Шевченківського районного суду м.Києва позов до АТ «Універсал Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., третя особа приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Лановенко Л.О. про визнання дій протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Предметом спору у справі є законність рішень та дій державного реєстратора щодо реєстрації за відповідачем АТ «Універсал Банк» права власності на належну позивачці квартиру АДРЕСА_1 .

Провадження у справі відкрите ухвалою судді від 12 вересня 2019 року.

Одночасно з подачею позову ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист її прав. Заява мотивована тим, що спірна квартира вже належить відповідачу АТ «Універсал Банк», який має повне право нею розпорядитися, в тому числі перереєструвати в особистих цілях чи провести її відчуження, що призведе до незворотних наслідків і позивачка буде змушена додатково звертатися з окремими позовами, розглядати інші справи та нести додаткові витрати та невідомо чи зможе повернути собі це майно.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи (ч.2 ст.149 ЦПК).

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч.1 ст.150 ЦПК України, згідно якої позов в тому числі забезпечується накладенням арешту на майно. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК).

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

- 3 -

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст.11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Задовольняючи заяву позивачки, судпершої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених ст.149 ЦПК України підстав для застосування заходів забезпечення позову.

- 4 -

При цьому суд виходив із того що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або ж унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист порушених прав позивачки та створити небезпеку заподіяння шкоди її правам та законним інтересам у випадку відчуження відповідачем нерухомого майна.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам процесуального закону.

При вжитті заходів забезпечення позову судом обгрунтовано враховано як зміст вимог позивача, які полягають у оспоренні законності реєстрації за відповідачем права власності на належне йому нерухоме майно, так і співмірність вжитих заходів із позовними вимогами та вид забезпечення позову (пункти 3 і 4 постанови ПВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Погоджуючись із ухвалою судді, колегія суддів враховує те, що вжиті заходи у вигляді арештуквартири не призведуть до суттєвого обмеження прав відповідача АТ «Універсал Банк».

Доводи апеляційної скарги про те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не відповідає приписам ст.151 ЦПК України, бо в ній не зазначено пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, а тому суд мав повернути її заявниці безпідставні. Позивачка у своїй заяві відповідно до вимог ст.151 ЦПК України зазначила про недоцільність зустрічного забезпечення, оскільки відповідачі не несуть жодних збитків від даного виду забезпечення. Відхиляючи даний довід колегія суддів в тому числі керується тим, що банк має право подати заяву про зустрічне забезпечення відповідно до приписів ч.6 ст.154 ЦПК України.

Посилання у скарзі на те, що суд належно не з`ясував, чи дійсно між сторонами виник спір та не дослідив докази з цього приводу щодо порушення прав позивачки з боку відповідача необгрунтовні. З матеріалів справи вбачається, що між банком як кредитором і стягувачем з одного боку, та позивачкою з іншого, існує тривалий спір щодо реалізації належної їй квартири для повернення боргу, в тому числі щодо її вартості, що у свою чергу свідчить про наявність між ними спору.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відсутні докази про намір банку як іпотекодержателя провести відчуження цієї квартири є необгрунтованими з наступних міркувань.

По-перше, АТ «Універсал Банк» є власником спірної квартири, а не іпотекодержателем, як невірно вказано в апеляційній скарзі, а відтак як титульний власник в будь-який час має можливість провести відчуження належної йому квартири.

По-друге, відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк надає особам банківські і фінасові послуги метою яких є отримання прибутку у вигляді грошових коштів, а тому існують достатні підстави вважати, що для отримання грошових коштів АТ «Універсал Банк» може провести відчуження квартири.

По-третє, набуття права власності АТ «Універсал Банк» на спірну квартиру пов`язане із зверненням стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із неповерненням позичальницею ОСОБА_1 отриманих кредитних коштів, які банк має намір у такий спосіб повернути, що у свою чергу дає достатні підстави вважати, що з метою повернення грошових коштів банк може провести відчуження квартири.

Доводи скарги про те, що обраний позивачем захід забезпечення позову не забезпечує виконання рішення суду у майбутньому, а арешт взагалі не пов`язаний із предметом спору не грунтуються на вимогах процесуального закону. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного

- 5 -

процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким ЦПК України викладено в новій редакції, в тому числі розширені підстави вжиття судом заходів забезпечення позову.

Зокрема, якщо за попередньою нормою (ч.3 ст.151 ЦПК в редакції до 15 грудня 2017 року) підставою вжиття заходів забезпечення позову було лише утруднення виконання чи неможливість виконання в майбутньому рішення суду, то згідно ст.149 ЦПК України (в редакції після 15 грудня 2017 року) суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову не тільки якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду але і якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Можливе відчуження відповідачем нерухомого майна, правомірність набуття права на яке оспорює позивачка за умови задоволення її вимог, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення прав позивачки за захистом яких вона звернувся до суду, про що вірно вказав в ухвалі суд першої інстанції, бо майно буде належати іншій особі, право якої позивачці доведеться також оспорювати, звертаючись із новими позовами.

Отже, вжиті судом заходи у вигляді арешту безпосередньо стосуються предмета спору та поновлення прав позивачки за захистом яких вона звернулася до суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м.Києва від 13 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: