БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/905/19
Провадження № 2/497/650/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2019 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Болград за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

13.06.2019 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, яким просить визнати за нею право власності на 9 / 100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що інакше, ніж рішенням суду вона не може захистити своє право власності, оскільки їй відмовлено державним реєстратором в реєстрації цього права.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона, згідно до договору купівлі-продажу від 02.09.1992року, що був посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської районної нотаріальної контори Єфимовою, р.№1238, є власником квартири з двох кімнат, загальною площею 29,6кв.м., житловою - 22,3кв.м., що є 9 / 100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до цього договору, Болградським МБТІ 09.09.1992 року, реєстровий №1238, - за позивачем було зареєстровано 9 / 100 частин будинку. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що виготовлений КП «Болградське БТІ» 19.02.2019року, позивач фактично користується квартирою №2 загальною площею 29,7 кв.м ., житловою - 22,4 кв .м., допоміжною - 7,3 кв . м., яка складається: з коридору №1 - площею 3,7кв.м., кухні №2 - площею 3,6кв.м., житлової кімнати №3 - площею 11,3кв.м., житлової кімнати №4 - площею 11,1кв.м., а також частини сараю літера «В», що становить 9 / 100 частин цього домоволодіння.

З метою приведення у відповідний стан документів на вказану квартиру, що належить їй, позивачу, вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно, Але їй відмовлено у державній реєстрації права власності з-за розбіжності у документах, а саме: згідно договору купівлі-продажу від 02.09.1992року позивач придбала вказану вище квартиру з двох кімнат загальною площею 29.6кв.м., але згідно технічного паспорту вказані площі МБТІ зареєструвало як 9 / 100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Таким чином, з-за того, що у договорі купівлі-продажу зазначено, що вона купила квартиру №3, а за даними технічної документації КП «Болградське БТІ» їй належить 9 / 100 частин будинку (тобто, форма володіння визначена як спільна часткова), тому вона не може належним чином зареєструвати право власності на своє житло, ітому була змушена звернутися до суду.

Позивач у судове засідання не з`явилася, у своїй заяві просила задовольнити її позовні вимоги та розглянути справу за її відсутністю.

Представник відповідача - Болградської міської ради Одеської області, - надіслав суду заяву про те, що відповідач копію позовної заяви отримав, вимоги позивача визнає, просить розглянути справу без участі його представника.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надіслали суду заяву про те, що вимоги позивача визнають, просять розглянути справу без їх участі.

Розглянувши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.12,13,81,84 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше, ніж за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, але якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу; сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу (ЦК) України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Судом, в ході дослідження доказів даної справи, були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

- згідно договору купівлі-продажу від 02.09.1992р., що зареєстрований за №1238 - позивач стала власником квартири з двох кімнат, загальною площею - 29,6кв.м. з яких житлова - 22,3кв.м., що складає 9 / 100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5-6);

- з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований на АДРЕСА_1 , вбачається, що позивач є власником та фактично користується квартирою №2 загальною площею 29,7кв.м. , житловою - 22,4 кв .м., допоміжною - 7,3кв. м., та яка складається: з коридору №1 площею 3,7кв.м., кухні №2 площею 3,6кв.м., житлової кімнати №3 площею 11,3кв.м., житлової кімнати №4 площею 11,1кв.м., а також частини сараю літ.«В», - що становить 9 / 100 частин цього будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому(а.с.7-9);

-згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №170139381 від 12.06.2019 року, за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на 3 / 20 (або 15/100) частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості про речові права інших співвласників будинку відсутні. Але ця обставина підтверджує, що форма власності у житловому будинку по АДРЕСА_1 визначена як спільна часткова (а.с.10-11);

- з рішення державного реєстратора від 06.05.2019 року №46730156 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, позивачу відмовлено у державний реєстрації права власності на вищевказану нерухомість у зв`язку розбіжністю у поданих документах (а.с.18);

- відповідно до заяви представника відповідача - Болградської міської ради Одеської області та відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - відповідачі вимоги позивача визнають повністю, не заперечують проти їх задоволення.

Положеннями ст.41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності.

Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі наданих доказів, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що право власності позивача на нерухоме майно підтверджується вищевказаними доказами, дослідженими судом, що узгоджуються між собою, а також іншими матеріалами справи.

Відповідач позов визнав, тому обставини, визнані ним, не підлягають доказуванню у відповідності до ст.82ч.1 ЦПК України. Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб.

Тому, керуючись ст.41,55 Конституції України, ст.ст.16,317-319, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 95, 247п.2, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , - про визнання права власності на частину житлового будинку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на 9 / 100 частин жилого будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

В разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 22.08.2019 року.

Суддя А.В. Кравцова