РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/10277/19

Провадження № 22-ц/4815/1061/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

відповідач директор приватно-виробничого підприємства фірми "Аванті"

ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 червня 2019 року (постановлену у складі судді Бердія М.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до директора приватно-виробничого підприємства фірми "Аванті" ОСОБА_3 про дискримінацію, зобов`язання вчинити дію, визнання права власності на рівноцінне житло або комерційні площі, відшкодування збитків за невиконання умов договору купівлі-продажу майнових прав, -

в с т а н о в и в :

27 травня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до суду позов до директора приватно-виробничого підприємства фірми "Аванті" ОСОБА_3 про дискримінацію, зобов`язання вчинити дію, визнання права власності на рівноцінне житло або комерційні площі, відшкодування збитків за невиконання умов договору купівлі-продажу майнових прав.

Ухвалою Рівненського міського суду від 19 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до директора приватно-виробничого підприємства фірми "Аванті" ОСОБА_3 про дискримінацію, зобов`язання вчинити дію, визнання права власності на рівноцінне житло або комерційні площі, відшкодування збитків за невиконання умов договору купівлі-продажу майнових прав визнано неподаною та повернуто позивачам.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачі не сплатили судовий збір за подання позову.

03 липня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до суду апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просять скасувати оскаржувану ухвалу місцевого суду та передати цивільний позов до Рівненського міського суду на розгляд іншому судді.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, прийнята з порушенням норм процесуального права.

Вказує, що перевагами цивільного позову в кримінальному процесі є те, що позивач не зобов`язаний вказувати в позові конкретного відповідача, оскільки позивач може його не знати аж до встанволення особи, котра вчинила злочин; позивач звільняється від сплати державного мита, обов`язок доведення розміру шкоди та виду шкоди покладається на досудове розслідування справи, а не на позивача, як це передбачено в цивільно-процесуальному праві.

Відповідно до п.п. 6 п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення її без задоволення.

Судом встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду від 30 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до директора приватно-виробничого підприємства фірми "Аванті" ОСОБА_3 про дискримінацію, зобов`язання вчинити дію, визнання права власності на рівноцінне житло або комерційні площі, відшкодування збитків за невиконання умов договору купівлі-продажу майнових прав залишено без руху, у зв`язку з тим, що у позовній заяві не чітко сформульовано позовні вимоги, не вказано адресу, за якою знаходиться приміщення, не заявлено вимог до відповідача, а також не сплачено судовий збір за подання позовної заяви.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , не виконано вимог вищезазначеної ухвали суду - не сплачено судовий збір.

Позивачі, покликаючись на положення п.п. 6 п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", вказували, що звільнені від сплати судового збору, а також, що згідно ст. 55 Конституції України недостатність коштів не може перешкоджати доступу до правосуддя.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За частиною 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно п.п. 6 п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про вчинення кримінального правопорушення відповідачем та про надання позивачам статусу потерпілих у кримінальному правопорушенні.

Вироку суду чи іншого процесуального рішення по кримінальному правопорушенню позивачами не надано.

Таким чином, положення п.п. 6 п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", у даному випадку, не може бути застосовано.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів.

Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі "Шишков проти Росії" (Shishkov v. Russia) від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Клопотання про відстрочення, розстрочення, зменшення розміру судового збору, чи звільнення від його сплати, згідно положень ст. 136 ЦПК України, позивачами подано не було.

Місцевим судом правомірно визнано неподаною та повернуто позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до директора приватно-виробничого підприємства фірми "Аванті" ОСОБА_3 про дискримінацію, зобов`язання вчинити дію, визнання права власності на рівноцінне житло або комерційні площі, відшкодування збитків за невиконання умов договору купівлі-продажу майнових прав.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 червня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Суддя-доповідач С.С. Шимків

Судді: Н.М. Ковальчук

С.В. Хилевич