Справа № 266/4596/18
Провадженя№ 2/266/136/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2019 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого - судді Федотової В.М.
при секретарі - Шишханової К.Р.
за участю представника позивача за основним позовом ОСОБА_1 адвоката Темір І.В., відповідача за основним позовом ОСОБА_2 , його представника адвоката Ступак Д.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи : Маріупольська міська рада, Комунальне комерційне підприємство «Керуюча компанія «Приморська» про визнання права користування квартирою, вселення, визначення порядку користування жилим приміщенням, стягнення судових витрат -
В серпні 2018року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому зазначила, що на підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради №71 від 21.03.2007 року та відповідно до ордеру на житлове приміщення №005208 від 02.04.2007 року її бабусі ОСОБА_3 та членам її сім`ї, а саме мамі позивача - ОСОБА_4 , її чоловіку - ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі , та їй була надана однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Зазначена квартира була приєднана до двокімнатної квартири АДРЕСА_2 за цією адресою , як додаткова площа у зв`язку із збільшенням членів сім`ї основного квартиронаймача. Квартира АДРЕСА_2 в 1976році була виділена її бабусі ОСОБА_3 , вона в даній квартирі була зареєстрована та мешкала з народження. 21.02.2008 р ІНФОРМАЦІЯ_1 ,крім вказаних осіб ,у квартирі АДРЕСА_3 , був зареєстрований син позивачки - ОСОБА_5 . Після отримання ордеру в 2007 році на чотирьох осіб, шлюб між матір`ю позивачки - ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 був розірваний. Після припинення шлюбних відносин відповідач виїхав зі спірної квартири та до 2009 року іноді з`являвся за місцем своєї реєстрації. Однак , з 2009 року він не мешкає у спірній квартирі. На момент реєстрації місця проживання , відповідач був зятем колишнього наймача квартири, а саме ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачки - ОСОБА_4 . На даний час у квартирі №10,11 зареєстровані позивачка, її син та відповідач. У зв`язку із реєстрацію місця проживання відповідача вона не має можливості оформити особовий рахунок на свої ім`я, як на наймача житлового приміщення. Відповідач зареєстрований, але не мешкає у спірній квартирі з грудня 2007 року. Крім того , через відсутність відповідача за місцем реєстрації , вона разом із сином не може реалізувати свої право на приватизацію житла. З 2007 року відповідач житловим приміщення не користується, його особистих речей в квартирі не має, місце його проживання їй не відомо. З моменту вибуття , та по теперішній час відповідач участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає , у зв`язку із чим всі витрати на оплату послуг вона несе самостійно. Добровільно відповідач знятися з реєстрації не бажає. Просила суд визнати відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 .
В вересні 2018року відповідач ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи Маріупольська міська рада, ККП «КК «Приморська» про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення в квартиру, визнання та встановлення порядку користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що квартира АДРЕСА_3 належить до державного житлового фонду. З 17.11.1988 року по 21.12.2007 року він перебував в зареєстрованому шлюбі із померлою матір`ю позивача ОСОБА_4 . Під час проживання у зареєстрованому шлюбі - з 31.09.1989 року він вселився до квартири АДРЕСА_2 , і почав проживати в цій квартирі разом із своєю дружиною, її донькою Юлією яка є відповідачем за його зустрічним позовом та матір`ю дружини ОСОБА_3 . Саме у зв`язку із збільшенням членів сім`ї квартиронаймача , пов`язаною із його вселенням , ОСОБА_3 була додатково надана однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , на підставі ордеру , виданого згідно рішення виконкому Маріупольської міської ради №71 від 21.03.2007 року. Після розірвання шлюбу із матір`ю відповідачки, його колишня дружина та її мати, припинили його пускати в спірну квартиру. У серпні 2008 року ОСОБА_3 зверталася до суду із позовними вимогами про визнання його таким , що втратив право користування жилим приміщенням, а саме вищевказаною квартирою. Апеляційний суд Донецької області своїм рішенням від 19.03.2009 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3 , а його позов був задоволений частково. Згідно рішення суду - було зобов`язано вселити його в спірну квартиру та визнати за ним право користування нею. Також було зобов`язано ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні жилим приміщенням квартирою. Однак рішення суду було виконано державним виконавцем тільки 05.06.2009 року. Після чого йому погрожували та чинили перешкоди в користуванні квартирою. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 змінили дверні замки та перестали його пускати у спірну квартиру. Тривалий час ,з 2008 року , він звертався із заявами до Приморського РВ про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за фактом спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень у 2003році. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , однак ОСОБА_4 продовжувала чинити йому перешкоди у користуванні квартирою. ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4 однак, він все одно не може користуватись квартирою. Він неодноразово приходив до спірної квартири, але від сусідів дізнався, що в ній мешкають інші люди, квартиранти. Відповідачка та її син ОСОБА_5 , ще влітку 2017 що виїхали з м. Маріуполя до РФ в м. Ставропіль. З приводу того, що в спірній квартирі мешкають невідомі йому особи він звертався у 2018 році до Приморського ВП . Він отримав листа з відділення поліції , в якому йому було повідомлено, що була проведена перевірка законності мешкання невідомих осіб у спірній квартирі та рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав. За таких підстав вважає, що він не проживав тривалий час у спірному житлі із поважних причин. Крім того , позивач за зустрічним позовом вказав, що він є інвалідом третьої групи , у зв`язку із чим проходить тривалий курс реабілітації по 3-5 місяців у інших містах, це є також поважною причиною відсутності за місцем реєстрації. Іншого житла він не має.
Просив суд визнати за ним право користування квартирою 10,11 в будинку АДРЕСА_4 , вселити його, зобов`язавши ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні спірною квартирою та виділити йому ізольовану кімнату житловою площею 13,03 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 , відповідно ОСОБА_1 та її неповнолітній дитині сину виділити в користування у квартирі АДРЕСА_3 дві кімнати житловою площею 19,71 кв.м. у квартирі АДРЕСА_5 . Нежитлові приміщення у вказаній квартирі (приміщення загального користування) залишити у спільному користуванні. Судові витрати покласти на відповідача за його позовом.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 вересня 2018року було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (т.с.1 а.с.33-34)
26 вересня 2018року відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву в якому вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає в повному обсязі, вважає що вони не підлягають задоволенню оскільки він після розірвання шлюбу з матір`ю позивачки, протягом багатьох років намагався проживати у спірній квартирі, але спочатку бабуся позивачки та її мати чинили йому перешкоди, а на теперішній час і сама позивачка. Бабуся позивачки вже зверталась до суду із позовом про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою, але рішенням апеляційної інстанції у 2009році було визнано його право користування квартирою. Однак, незважаючи на рішення суду померлі- його колишня теща та дружина, все одно чинили перешкоди для його вселення. Вселення відбулось примусово , державним виконавцем Приморського ВДВС тільки 05.06.2009 року. Натомість ,після вселення ,йому все одно чинили перешкоди у користуванні квартирою , у зв`язку із чим він звертався до правоохоронних органів. Він звертався до правоохоронних органів також і з приводу спричинення йому тілесних ушкоджень колишньою дружиною ОСОБА_4 , у зв`язку із чим було порушено кримінальну справу, яка як йому стало відомо 17.08.2018 р. зупинена на підставі п. 3 ст. 206 КПК ( в ред. 1960 р.) - у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила злочин. Крім того , позивачка разом із своїм сином фактично не мешкають у спірній квартирі, про що він дізнався від сусідів коли неодноразово приходив за місцем свої реєстрації. Вони мешкають в РФ, а в квартирі проживають люди яким спірне житло ОСОБА_1 здає в найм. Таким чином ,причиною того, що він не проживає в спірній квартирі є незалежні від нього обставини, і які є поважними. Крім того, він є інвалідом 3 групи, проходить щорічно по декілька місяців курс реабілітації та виїжджає за межі міста Маріуполя. В нього немає іншого житла. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04жовтня 2018року було об`єднано в одне провадження основний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення в квартиру, визнання та встановлення порядку користування жилим приміщенням, стягнення судових витрат.
18 жовтня 2018року відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,через свого представника адвоката Темір І.В., звернулася до суду із відзивом на зустрічну позовну заяву , в якому представник відповідача за зустрічним позовом вказав, що аналогічні позовні вимоги ОСОБА_2 вже були розглянути судом у 2009 році. Рішення суду було виконано в порядку примусового виконання - ОСОБА_2 був вселений у спірну квартиру , тому зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,з вимогами про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням ,шляхом вселення в квартиру не підлягають захисту судом. Так , дійсно на підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради №71 від 21.03.2007 року , та відповідно ордеру на житлове приміщення №005208 від 02.04.2007 року , бабусі позивачки за первісним позовом ,та членам її сім`ї, а саме їй, її сину, її матері та ОСОБА_2 була надана квартира АДРЕСА_6 , яка приєднана до квартири АДРЕСА_5 . Підставою для такого приєднання було саме народження у позивачки ОСОБА_1 дитини - ОСОБА_6 у червні 2005 року , і саме ця обставина стала підставою вважати, що відбулось збільшення сім`ї наймача - ОСОБА_3 , а не шлюб , зареєстрований між ОСОБА_2 та матір`ю позивачки у 1988 році, який був розірваний 21.12.7007 року. Саме з цього часу з 2007року, з різних причини ОСОБА_2 не мешкає у спірній квартирі. Не було бажання у ОСОБА_2 мешкати у спірній квартирі і після його примусового вселення 05.06.2009 року, що підтверджується відсутністю доказів про наявність перешкод з боку мешканців спірної квартири. Крім того. Представник позивачки звернув увагу на те, що взагалі, ще у 1976 році бабусі позивачки було надано у користування жиле приміщення у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_7 вже була додатковою площею наданою о 2007 році. Після припинення шлюбних відносин з матір`ю позивачки - ОСОБА_2 виїхав з спірної квартири, а з 2009 року його ніхто не бачив за місцем реєстрації. В квартирі №10,11 з 31.03.1989 року , та з перереєстрацією у травні 2007 року , значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 , який на час реєстрації був зятем колишнього наймача квартири, а саме ОСОБА_3 , що і стало підставо для його реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла і колишня дружина ОСОБА_2 - її мати ОСОБА_4 , тому на даний час відсутні всі обставини пов`язані з вселенням в спірну квартиру ОСОБА_2 , а також наявні обставини, що вказують на втрату останнього права користування зазначеним житловим приміщенням. Крім того , ОСОБА_2 фактично потрібна спірна квартира не для особистого проживання, а для наявності реєстрації, оскільки він постійно перебуває у різних містах, де по декілька місяців лікується та проживає. З 2007 року ОСОБА_2 не користується спірною квартирою, тому втратив право користування та право на вселення, а також і встановлення порядку користування. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, первісний позов задовольнити.
24 жовтня 2018року відповідач ОСОБА_2 надав відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій вказав, що перешкодою у користуванні спірною квартирою є те, що в ній замінені замки на вхідних дверях та в квартирі мешкають невідомі люди. Крім того вказав, що у жовтні 2008 р. він звертався до суду із зустрічним позовом про вселення, визнання права користування та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житлом. Але відповідачем у справі була ОСОБА_3 , а зараз перешкоджає йому у користуванні житлом ОСОБА_1 . Крім того вважає, що стверджувати що підставою для приєднання кімнати №11 у 2007 році був саме факт народження у ОСОБА_1 сина не можливо, оскільки вони всі на той час були членами сім`ї ОСОБА_3 в тому числі - її донька, він, ОСОБА_1 і її син ОСОБА_7 . Він неодноразово наголошував на тому, що саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинили йому перешкоди у користуванні квартирою, змінюючи замки і навіть після того, як виконавець виконав рішення суду про його вселення. Йому погрожували фізичною розправою його колишня дружина та її співмешканець ОСОБА_8 . Також він можливість лікуватись та знаходитьсь у лікувальних закладах не означає, що він не потребує житла. Іншого житла, окрім спірного він не має, а через обмеження у праві користування жилим приміщенням спочатку з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а тепер і з боку ОСОБА_1 він може бути позбавлений права на житло.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.12.2018р. було витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної служби України інформацію про перетин кордону ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_5 (а.с.140-141, т.с.1)
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.01.2019р. було витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної служби України інформацію про перетин кордону ОСОБА_2 у період часу з 2010р. по 2019р. (а.с.158-159, т.с.1)
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.01.2019р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (а.с.157, т.с.1)
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.06.2019р. було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвоката Ступак Д.Д. про витребування доказів (а.с.196-197, т.с.1)
Представник позивачки за основним позовом ОСОБА_1 адвокат Темір І.В. в судовому засіданні підтримав основний позов про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просив відмовити. Представник надав пояснення у відповідності до заявлених вимог, заперечував проти задоволення зустрічного позову з підстав викладених в запереченнях на позов. Стосовно заявленого клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Ступак Д.Д. про застосування строків позовної давності до позову ОСОБА_1 заперечував з посиланням на ст. ст.261-268 ЦК України, а саме ч.1п.1 ст.268 ЦК України, що позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Вважає, що ОСОБА_2 та його представник адвокат Ступак Д.Д. не довели суду ,що з боку позивачки чинились перепони ОСОБА_2 в користуванні спірним житлом. Також сторона не довела суду яким чином чинили перепони в користуванні житлом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Звернув увагу суду, що ОСОБА_2 з 2009року не звертався до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні житлом, не звертався до державного виконавця з приводу того, що в квартирі поміняні замки і він не може вселитись у спірну квартиру АДРЕСА_3 . Відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним позовом тривалий час мешкав в орендованому житлі, знаходився за межами країни та міста, з позовом звернувся до суду лише після того, як ОСОБА_1 звернулась із позовом про визнання його таким, що втратив право користування житлом. Просив основний позов ОСОБА_1 задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.
Відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник адвокат Ступак Д.Д. в задоволенні основного позову ОСОБА_1 просили відмовити з підстав викладених у запереченнях та відзиву, зустрічний позов ОСОБА_2 просили задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ступак Д.Д. заявив клопотання , яке підтримав відповідач ОСОБА_2 , про застосування строків позовної давності до позову ОСОБА_1
Треті особи : Маріупольська міська рада та Комунальне комерційне підприємство Керуюча компанія «Приморська» належним чином повідомлялись про час і дату судового засіданні, до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Суд, за згодою учасників процесу розглянув справу у відсутності третіх осіб.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засідання пояснила, що мешкає у будинку АДРЕСА_4 з 1974 року. ОСОБА_2 знає з 80-х років, а ОСОБА_1 з народження. Вона мешкала за місцем реєстрації практично постійно, за виключенням 2003-2005 років, коли мешкала за іншою адресою разом із чоловіком. ОСОБА_2 був чоловіком померлої матері ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 після того як уклали шлюб деякий час мешкали по АДРЕСА_8 разом із бабусею позивачки - ОСОБА_3 та ОСОБА_10 . ОСОБА_11 до квартири 10 приблизно у 1989 році. На початку 90-х років ОСОБА_2 отримав травму в результаті ДТП. Приблизно в 1997 році, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 переїхали у будинок по АДРЕСА_9 та проживали близько АДРЕСА_2 . В квартирі АДРЕСА_4 залишилися проживати бабуся позивачки та сама позивачка. Іноді ОСОБА_12 проживала у матері по АДРЕСА_9 квартирі АДРЕСА_1 , АДРЕСА_10 час ніхто не мешкав. ОСОБА_3 тривалий час добивалася щоб зазначену квартиру надали їй та членам її сім`ї як додаткову площу. Приблизно у 2005 -2007 роках , бабусі позивачки виділили цю квартиру. Спочатку в ній неможливо було проживати оскільки там не було умов, не були підключені комунікації, потрібно було зробити ремонт. Приблизно о 2007 році ОСОБА_13 та ОСОБА_2 повернулися з АДРЕСА_9 , перевезли речі. Однак приблизно через 2 3 місяці рони розлучились, і ОСОБА_2 виїхав з квартири. Більше ОСОБА_2 вона не бачила у квартирі АДРЕСА_11 сама зробила ремонт в квартирі АДРЕСА_6 та стала там проживати. Їй відомо, що ОСОБА_3 зверталась із позовом до ОСОБА_2 . Вона не бачила ОСОБА_2 за адресою реєстрації близько 10 років, побачила його вперше о червні 2019 року , коли той приїхав разом із співробітниками поліції та двома жінками, нібито вселитись у спірну квартиру. В квартирі на той час була родичка ОСОБА_1 , яка доглядає за квартирою, сплачує рахунки, поливає квіти. ОСОБА_2 після розлучення з ОСОБА_13 не мешкав у квартирі АДРЕСА_3 .
Свідок ОСОБА_14 в судовому засідання пояснила, що ОСОБА_1 знає з дитинства, оскільки її бабуся та дідусь мешкали по сусідству, а саме у квартирі АДРЕСА_12 . У 1997 році її батьки розлучились і вона разом із матір`ю переїхала та стала проживати у бабусі та дідуся , де проживала до 2002 року до того як вийшла заміж. У 2006 році вона знову переїхала разом із своєю дитиною до бабусі та дідуся та постійно там проживала до 2010 року, з 2010року вона переїхала до чоловіка в с. Сартана, а з 2014 року по теперішній час постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_13 . ОСОБА_2 вона знає як чоловіка ОСОБА_4 та вітчима ОСОБА_1 ОСОБА_2 раніше проживав у квартирі АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_3 ,бабусею ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_1 ОСОБА_4 , та позивачкою. Їй відомо про те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_15 мешкали по АДРЕСА_9 . Останній раз вона бачила ОСОБА_2 в 2007 році. З 1997 року по 2002 роки в квартирі АДРЕСА_2 мешкала ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_16 проживали по АДРЕСА_9 . Вона пам`ятає, що у ОСОБА_2 була травма, і він пересувався на інвалідному візку. Протягом 2002 -2006 років вона не мешкала постійно по АДРЕСА_11 , але постійно відвідувала бабусю та дідуся, кожного тижня на вихідні. В 2007 році вона займалася заміною вікон в квартири бабусі і дідуся. В той самий час , в 2007 році , в квартирі АДРЕСА_11 відбувалась заміна вікон. Саме за цих обставин вона бачила там ОСОБА_2 , ОСОБА_4 Потім , до 2009 року вона не бачила там ОСОБА_2 , а в 2009 році відбувся скандал з питання вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_11 Після АДРЕСА_14 , ОСОБА_2 не жив у квартирі , і вона його не бачила там. Квартира АДРЕСА_6 в 2007році не була придатна до проживання. З 2009 року в квартирі АДРЕСА_11 проживала ОСОБА_3 разом із ОСОБА_17 та її сином ОСОБА_7 , а потім і з ОСОБА_4 в той час ОСОБА_2 не мешкав там. З 2014 року і по теперішній час , ОСОБА_2 також не мешкав у квартирі 10,11 АДРЕСА_11 . Після того як ОСОБА_2 в 2009 році вселили в вказану квартиру, вона більше його там не бачила. Влітку цього року їй стало відомо зі слів сусідів, що ОСОБА_2 приходив разом із поліцією та жінками до спірної квартири. Зараз в квартирі ніхто не мешкає, приходить родичка ОСОБА_1 доглядає за квартирою, оплачує рахунки. ОСОБА_1 поїхала можливо до РФ у серпні 2018 року. Зараз вона не спілкується з нею. Їй відомо зі слів сусідів, що ОСОБА_1 в 2019 р. була в квартирі по АДРЕСА_11 . Вона особисто підписувала акт від 23.07.2018 року. Перед підписом вона читала цей документ, і оскільки ОСОБА_2 дійсно не мешкає з 2007 року в квартирі №10,11 вона підписала цей акт.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засідання пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_2 ОСОБА_2 ще до реєстрацію шлюбу з ОСОБА_4 , тобто до 1988 року проживав разом із останньою та її донькою ОСОБА_17 в квартирі АДРЕСА_5 . Після реєстрацію шлюбу брат був зареєстрований в цій квартирі. ЇЇ брат відносився до ОСОБА_1 як до рідної доньки, виховував її, вона в свою чергу сприймала його як рідного батька. У 1995 році ОСОБА_2 потрапив у ДТП та отримав травми, втратив зір. Після ДТП в нього була 1 група інвалідності. У 2007 році виконкомом м. Маріуполя було виділено квартиру АДРЕСА_6 . На той час у ОСОБА_2 вже була 2 група інвалідності. Оскільки в квартирі 11 проживала особа хвора на туберкульоз , квартира не була придатна до проживання, тому в квартирі спочатку було проведено дезінфекцію , а потім ОСОБА_2 взяв кредит і почав робити ремонт у квартирі. Спочатку він замінив вікна у 10,11 квартирі, закупив будівельні матеріали, але ремонт не доробив. У грудні 2007 року він розлучився з ОСОБА_19 . У 2008 році його колишня теща ОСОБА_3 намагалася його зняти з реєстрації в квартирі. ОСОБА_2 не впускали до квартири, замки міняли. Рішенням апеляційного суду Донецької області від березня 2009 році її брат був вселений у спірну квартиру . У 2008 році її брат звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою, про факт спричинення йому 2003 році ОСОБА_13 тілесних ушкоджень підріз. Вселення в квартиру було примусовим, оскільки ОСОБА_3 відмовлялась добровільно виконувати рішення апеляційного суду. За допомогою державного виконавця її брат був вселений в квартиру, але увечері того ж дня він покинув житло. На наступний день вона разом з братом прийшли до квартири, але замки були поміняні. До державного виконавця вони більше не звертались, з позовами про усунення перешкод в користуванні житлом не звертались. В червні 2019 року вони рази із братом останній раз ходили до місця його реєстрації, там мешкали інші невідомі їй люди, ОСОБА_20 там не було. Вони попросили невідому жінку викликати поліцію . Коли приїхала поліція то запропонували мешканцям квартири пояснити на підставі чого останні перебувають в приміщенні. Жінка та її син повідомили, що в квартирі АДРЕСА_2 знаходяться з дозволу ОСОБА_1 Співробітники поліції відібрали пояснення та рекомендували їй та брату звернутися до суду. Вона разом із братом приходили неодноразово до спірної квартири. Коли вони приходили, то двері квартири ніхто не відкривав, хоча світло горіло. В 2011році вона зверталася із заявою до правоохоронних органів з приводу погроз з боку співмешканця ОСОБА_4 Кожана, її брату. Вважає, що з 2009 року вселенню ОСОБА_2 в спірну квартиру перешкоджали ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та співмешканець останньої. ЇЇ брат не має власного житла, за період з 2009 року по 2011 рік мешкав за місцем роботи - на СТО, що розташоване в Приморському районі біля морського училища, з 2012р. по 2019рік також мешкав на роботі , та періодично орендував квартири різною тривалістю на один, два місяці, зі сплатою оренди. Підтверджує, що її брат періодично виїжджав до РФ. Вважає, що в 2007 р. ОСОБА_3 отримала для збільшення житлової площі квартиру АДРЕСА_6 , оскільки її брат був інвалідом , а також для проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_13 та ОСОБА_20 . Після отримання квартири АДРЕСА_6 , ОСОБА_2 до грудня 2007 року мешкав у квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 разом з дружиною та позивачкою тривалий час мешкали в будинку по АДРЕСА_9 саме з 1996 р. по 2007 р. На час надання ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_6 , її брат продовжував проживати АДРЕСА_9 . Для облаштування квартири, проведення ремонтних робіт , зі слів брата знає, що останній вимушений був оформити кредит . Не цікавилась результатами розгляду її заяви до правоохоронних органів. Вважає, що її брат в 2003році пожалів ОСОБА_13 і не звернувся до правоохоронних органів з заявою про притягнення останньої до кримінальної відповідальності . Оскільки в 2007році її брат розлучився з ОСОБА_13 , відносини погіршились в 2008 році він вирішив звернутись з заявою про спричинення йому в 2003році тілесних ушкоджень. З 2009року ОСОБА_2 боявся колишню тещу, дружину , позивачку. Про те, що ОСОБА_21 померла вони дізналися на поштовому відділенні, коли отримували пенсію. Вона запропонувала брату піти та вселитись у квартиру оскільки він на це має право.
Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків , ураховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що основний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі, у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Відповідно до ст.12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
З копії особового рахунку № НОМЕР_1 , виданого 09.07.2018 р. ККП «КК «Приморська» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_3 , наймачем якої є ОСОБА_3 , зареєстровані члени її сім`ї ОСОБА_1 онука з 1983року, ОСОБА_2 зять зареєстрований з 1989року, ОСОБА_22 правнук 2005року народження. Вказані особи вселилися на підставі ордеру на жиле приміщення №005208 від 02.04.2007 р. який видано на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради №71 від 21.03.2007 р. про приєднання кв. АДРЕСА_15 має загальну площу кімнати 61,96 кв.м., житлову площу 32,74 кв. м. ( том 1 а.с.13,12, 61).
Згідно відомостей відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 06.08.2018 №03-12-8092 та від 21.08.18 №0312-8717 в квартирі 10,11 будинку АДРЕСА_4 зареєстрований з 03.05.2007 року ОСОБА_2 ( том 1 а.с. 27,31).
Згідно свідоцтва про смерть виданого 31.12.2016 року ,серія НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області 31 грудня 2016 року зроблено актовий запис №1155 ( том 1 а.с. 14).
Згідно свідоцтва про смерть виданого 03.07.2018 року ,серія НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області 03 липня 2018 року зроблено актовий запис №635 ( том 1 а.с. 15).
ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , виданим 07.07.2005 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №220, в графі мати дитини зазначено - ОСОБА_16 ( том 1 а.с. 16).
З довідки акту виданої КСН «Слободка-Гавань» 18.04.2016 р. вбачається, що за адресою : АДРЕСА_16 зареєстровані: квартиронаймач ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - донька, ОСОБА_16 - онука, ОСОБА_5 - правнук, ОСОБА_2 зять. Громадянин ОСОБА_2 , 1964 р.н. не проживає з 2007 року ( том 1 а.с. 18).
З довідки-акту виданої КСН «Слободка-Гавань» 23.07.2018 р. вбачається, що за адресою : АДРЕСА_16 зареєстровані ОСОБА_16 , її син ОСОБА_5 , 2005 року народження та ОСОБА_2 , 1964 року народження - колишній чоловік померлої матері ОСОБА_1 ОСОБА_4 , який зареєстрований за даною адресою, а фактично не проживає з 2007 року ( том 1 а.с.17).
На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.09.2012 року шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_24 , зареєстрований 23 квітня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис №236 розірвано. Прізвище ОСОБА_20 залишено « ОСОБА_25 ». Рішення набрало законної сили 18.10.2012 року ( том 1 а.с. 26).
Згідно свідоцтва про народження виданого повторно 11.07.2018 р. серія НОМЕР_5 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , народилася у м. Маріуполі, актовий запис №551 зроблений Приморським районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, в графі мати зазначено ОСОБА_27 , в графі батько зазначено ОСОБА_28 ( том 1 а.с. 22).
Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_6 від 24.06.1976 р. ОСОБА_27 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 в місті Жданов, актовий запис №1809 зроблений відділом РАЦС Жовтневого райвиконкому м. Жданова, в графі мати вказано ОСОБА_3 , батько ОСОБА_29 ( том 1 а.с. 23).
Згідно свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_27 , 17 листопада 1988 року уклали шлюб, про що Палацом одруження міста Жданов Донецької області зроблено актовий запис №4283 від 17.11.1988 року, прізвище дружини після реєстрацію шлюбу змінено на ОСОБА_30 ( том 1 а.с. 25).
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_8 виданого 29.02.2012 р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_19 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №287 від 21 грудня 2007 року ( том 1 а.с. 24).
Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 19 березня 2009 р. ,рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 23 січня 2009 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 і зустрічного позову ОСОБА_2 у частині відмови в задоволенні позовних вимог про вселення в квартиру, визнання права користування жилими приміщеннями, обов`язку не чинити перешкод у користуванні - скасовано. Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 і зняття його з реєстрації за цією адресою. Позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_3 , визнавши за ним право користування нею. Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні жилим приміщеннями квартири. В решті частини рішення суду залишено без змін (том 1 а.с. 64-65).

З актів державного виконавця Приморського ВДВС Маріупольського МУЮ від 08.05.2009 р. та від 28.05.2009 р. вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа 2-168 виданого 19.03.2009 р. Приморським районним судом м. Маріуполя про вселення ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_3 - добровільно вселити останнього не виявилось можливим з причини того, що чинився опір при вселенні, ключі від квартири ОСОБА_3 не було надано, остання заперечувала проти вселення ОСОБА_2 до квартири 10 ( том 1 а.с. 66,67).

З акту державного виконавця Приморського ВДВС Маріупольського МУЮ від 05.06.2009 р. вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа 2-168 виданого 19.03.2009 р. Приморським районним судом м. Маріуполя про вселення ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_3 ключі АДРЕСА_17 . 10,11 боржник ОСОБА_3 передала стягувачу ОСОБА_2 , який вселився до квартири АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 перешкод не чинила. Рішення суду виконано ( том 1 а.с. 68).

Як зазначено в акті житлового комунального підприємства № 1 Приморського району м. Маріуполя від 11.11.2008р. (станом на день його складання): «В квартирі АДРЕСА_6 встановлено три пластикових вікна, квартира знаходитися в стадії ремонту. У квартирі АДРЕСА_6 в даний час ніхто не проживає, в зв`язку з ремонтом. ОСОБА_2 за час проживання побудував гараж» ( том 1 а.с. 69)

В акті житлового комунального підприємства № 1 Приморського району м. Маріуполя від 08.05.2009 року, зазначено, що "В квартирах № НОМЕР_9 , № 11 є два окремі входи, на кожну квартиру є окремий електролічильник» ( том 1 а.с. 70).

13.08.2008 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського РВ Маріупольського МУ із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_9 , приблизно о 21 годині, перебуваючи в будинку АДРЕСА_9 , завдала йому удар ножем, заподіявши тим самим йому тяжкі тілесні ушкодження. Заява була зареєстрована згідно талону повідомлення №22 від 13.08.2008 р. (том 1 а.с. 74,72).

23.03.2011 року ОСОБА_2 разом із ОСОБА_18 звернувся з заявою до Приморського РВ Маріупольського МУ про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 та ОСОБА_31 за фактом вимаганні грошових коштів на протязі 2009-2011років ( том 1 а.с. 78-79).

Згідно постанови про порушення кримінальної справи від 07.06.2011 року, прокуратурою Приморського району м. Маріуполя було порушено кримінальну справу за фактом заподіяння ОСОБА_2 у 2003році тяжких тілесних ушкоджень за ознаками злочину, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України (том 1 а.с. 75).

Як вбачається з заяв від 21.06.2011 р. - ОСОБА_2 звернувся до прокуратури Приморського району м. Маріуполя з заявою про погрози в його бік фізичною розправою з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_31 , з такою самою заявою звернулися до прокуратури ОСОБА_18 та ОСОБА_32 ( том 1 а.с. 76,77,78).

Згідно листа начальника СВ Приморського РВ Маріупольського МУ № 10700 від 08.07.2011 р., заява від 21.06.2011 р. про погрози на адресу ОСОБА_2 , була долучена до матеріалів кримінальної справи № 20-01-102, порушеної за фактом навмисного спричинення ОСОБА_2 тяжких тілесних ушкоджень ( том 1 а.с. 81).

З наданих ОСОБА_2 до справи копій листів вбачається, що досудове слідство у кримінальній справі №20-11-01-0102 ,порушеній 07.06.2011 за фактом спричинення тяжких тілесних ушкоджень у 2003році, триває, станом на 17.08.2018 р. прийнято рішення про зупинення кримінальної справи на підставі п. 3 ст. 206 КПК України ( в редакції 1960 року) у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила злочин ( том 1 а.с.82- 89).

Відповідно довідки комунального закладу «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 65 Маріупольської міської ради Донецької області», учень ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , дійсно навчався в КЗ «Маріупольська ЗОШ І-ІІІ ступенів N 65 з 01.09.2011 р. по 26.06.2017р., з 1 по 7 клас. Вибув до РФ м. Ставропіль 26.06.2017р. на підставі заяви матері. (Наказ по ЗОШ № 65 № 113-У від 26.06.2017р.)» ( том 1 а.с. 92).

З акту КСН «Селище Слободка-Гавань» від 18.09.2018 р. вбачається, що ОСОБА_2 , 1964 року народження дійсно зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 10,11 але проживати не має можливості оскільки зі слів сусідів в квартирі мешкають сторонні люди, що підтвердили сусіди ( том 1 а.с. 93).

З листа Приморського відділення поліції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області № 2733-П/104/07-2018 від 20.09.18р., вбачається, що була проведена перевірка законності мешкання невідомих осіб за адресою: АДРЕСА_16 , в ході якої встановлено, що зі слів сусідів за вказаною адресою мешкає ОСОБА_16 , яку допитати не виявилось можливим. ОСОБА_2 рекомендувало звернутися до суду, щоб захистити свої права ( том 1 а.с. 94).

З виписки із Акту огляду МСЕК від 03.02.05 р. №003594 вбачається, що ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням, безстроково ( том 1 а.с. 96).

ОСОБА_2 має пенсійне посвідчення серія НОМЕР_10 ( том 1 а.с. 97).

З довідки виданої регіональною громадською організацією «Культурно Реабілітаційний Центр Інвалідів» від 18.09.2018 р. №144/44 вбачається, що ОСОБА_2 перебував на реабілітації в «КРЦИ» з 01.02.2008 р. по 01.04.20117 р. з періодичністю по 3-6 місяців на рік. В тому числі перебував в санаторії «Дюни» Ленінградської області м. Сестрорецьк у 2008 р. - 5 місяців, у 2009 р.-4 місяці, у 2010 р. - 4 місяці, у 2011 р.- 5 місяців, у 2012 р. - 3 місяці. В лікувально реабілітаційному пансіонаті сел. Ольшанки, Ленінградської області у 2013 р.- з 01.01.2013 р. по 01.04.2013 р., у 2014 р.- з 01.03.2014 р. по 01.07.2014 р., у 2015 р. - з 01.10.2015 р. по 01.12.2015 р., у 2016 р. - з 01.05.2016 р. по 01.09.2016 р., у 2017 р. - з 01.04.2017 р. по 01.08.2017 р. ( том 1 а.с. 98).

З інформації з Державного реєстру речових прав від 21.09.2018 р. вбачається, що відомостей про зареєстроване право власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 не мається ( том 1 а.с. 99).

За даними Головного центру обробки спеціальної інформації ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_11 та ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_10 перетинали державний кордон України 16.08.2018 р. в напрямку виїзд в ОСОБА_34 , іншої інформації не мається ( том 1 а.с. 151).

За даними Головного центру обробки спеціальної інформації ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_12 перетинав державний кордон України 27.12.2014 р. в напрямку виїзд в пункті пропуску ОСОБА_36 -D, та 08.02.2016 р. в напрямку в`їзд в пункті пропуску Гоптівка, іншої інформації не мається ( том 1 а.с. 165).

Згідно листа Центрального відділу поліції від 02.07.19 №с-44/аз/101/01-2019, за заявою внесеною до ЄО Центрального ВП ГУНП в Донецькій області за №19428 від 10.06.2019 р. зробленою ОСОБА_37 проведено перевірку. ОСОБА_37 повідомила про те, що 10.06.2019 о 18:31 за адресою: АДРЕСА_8 знаходяться невідомі. ( том 1 а.с. 210, 212).

27.11.2019року представник відповідача за основним позовом звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності за позовом ОСОБА_38 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житлом(т.с.2, а.с.23)

Відповідно до ч.1 ст.10 ЖК України - громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Згідно ст.22 ЖК України - облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, установлення черговості на одержання жилої площі, а також її розподіл у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюються під громадським контролем і з додержанням гласності.

Згідно ст.31 ЖК України - громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Згідно ч.1 п.1 ст.34 ЖК України - потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1)забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.

Відповідно до ч.1,2 ст.58 ЖК України - на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що саме ОСОБА_3 (бабусі позивачки) виконавчим комітетом Маріупольської міської ради, на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради №71 від 21.03.2007р. було видано ордер від 02.04.2007р. №005208на жиле приміщення квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно ст.64 ЖК України - члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

ОСОБА_2 був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_5 в 1989році після реєстрації шлюбу з ОСОБА_27 21 грудня 2007року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був розірваний, відповідач за основним позовом перестав бути членом сім`ї наймача ОСОБА_3 , спільного господарства з нею не вів, не ніс обов`язків по утриманню житла, що підтверджено письмовими матеріалами справи, поясненнями свідків.

Згідно ч.1 ст.71 ЖК України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст.72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно п.9,10 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» - вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 ( v0009700-96 ) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу.

Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Під час розгляду справи було встановлено і підтверджено письмовими доказами, поясненнями свідків у порядку ст.76 ЦПК України ОСОБА_2 дійсно за рішенням Апеляційного суду Донецької області від 19 березня 2009року був вселений в квартиру АДРЕСА_3 . Наймач та члени сім`ї заперечували проти вселення ОСОБА_2 , у зв`язку з чим вселення відбулось примусово , що підтверджено Актом державного виконавця від 05.06.2009року.

Згідно пояснень відповідача за основним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_2 не мешкав в квартирі АДРЕСА_3 з 05.06.2009року після того, як відбулось його примусове вселення у житло. Відповідач покинув приміщення увечері 05 червня 2009року .

Згідно ч.1,2 ст.79 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції 2009року) - державний виконавець перевіряє виконання рішення про вселення стягувача на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення державний виконавець виконує його примусово.

Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Згідно ч.5,6 ст.79 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції 2009року)- про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 89 цього Закону.

Таким чином, при наявності перешкод з боку ОСОБА_3 після примусового вселення ОСОБА_2 у спірне житло, останній повинен був звернутись до державного виконавця з заявою про відновлення виконавчого провадження і здійснення повторного примусового вселення.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_39 не надали суду доказів того, що ОСОБА_2 звертався до державного виконавця з заявою про відновлення виконавчого провадження, що ОСОБА_3 продовжує чинити перешкоди йому у вселенні в квартиру АДРЕСА_3 . Також не було надано доказів, які б підтвердили повторний вихід державного виконавця на адресу і проведення повторного виконання.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Ступак Д.Д. не довели суду,що з боку позивачки та її родини чинились перешкоди в користуванні ОСОБА_2 жилого приміщення квартир АДРЕСА_3 . Ствердження , що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 поміняли дверні замки в квартирі , у зв`язку з чим ОСОБА_2 не міг війти до приміщення і користуватись ним, не знайшло свого підтвердження письмовими доказами та поясненнями свідків.

Суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_18 ,яка є рідною сестрою ОСОБА_2 , оскільки дана особа є заінтересованою особою, обставини та події знає зі слів відповідача. Також не найшли свого підтвердження , викладені свідком обставини, що існували об`єктивні причини з яких ОСОБА_2 не міг проживати, користуватись спірним житлом , а саме погрози з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , зміна дверних замків.

Посилання позивача та його представника на звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів суд вважає не спроможними. Звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів стосувались подій 2003року, які не були пов`язані з рішенням суду про його вселення і не являються підтвердженням поважності причини відсутності його у спірному житлі понад 6 місяців. Суд звертає увагу, що заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , зі слів ОСОБА_2 , відбулось у 2003році, і після цього ОСОБА_2 продовжив перебувати у шлюбі з ОСОБА_4 ще 4 роки, вів сумісне господарство з останньою і лише після розірвання шлюбу почав звертатись до правоохоронних органів з заявами. На час звернення ОСОБА_2 до суду із зустрічним позовом та під час розгляду справи з боку відповідача за основним позовом та його представника не було надано жодного рішення суду , яким ОСОБА_4 було визнано винною в скоєнні злочину відносно ОСОБА_2 , яке полягало в вимаганні грошових коштів у останнього, спричинення йому тілесних ушкоджень, погроз життям.

Спірна квартира АДРЕСА_3 не була постійним місцем проживання ОСОБА_2 . Під час розгляду справи ,з пояснень відповідача було встановлено, що з 1989року по час розірвання шлюбу він не мешкав у спірному житлі, а мешкав за адресою АДРЕСА_9 . Після примусового вселення в спірне приміщення , ОСОБА_2 мешкав за різними адресами, а впродовж 2014-2016років був відсутній в країні. Відомості , викладені в довідці з реабілітаційного центру , про проходження лікування ОСОБА_2 впродовж 2017,2018року не узгоджуються з відомостями про перетин кордону, які були надані Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, а тому суду не приймає до уваги довідку з лікувального закладу як на підтвердження поважності причини відсутності відповідача ОСОБА_2 в спірному житлі понад 6 місяців.

Відносно заявленого представником відповідача, та підтримане відповідачем, клопотання про застосування строків позовної давності до позову ОСОБА_1 суд вважає, що зазначене клопотання не обґрунтоване та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст.256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.1 п.1 ст.268 ЦК України - позовна давність не поширюється: 1) на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про захист особистих немайнових прав, а тому вимоги ст.257 ЦК України на дані правовідносини не поширюються.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання , щодо зустрічного позову ОСОБА_2 суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На обґрунтування позовних вимог про визнання права користування жилим приміщенням, вселення , зобов`язання не чинити перешкод в користуванні житлом з боку ОСОБА_1 - суду з боку позивача за зустрічним позовом та його представником жодного доказу надано не було.

ОСОБА_2 , всупереч покладеному на нього ч.1 ст.81 ЦПК обов`язку, не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем за зустрічним позовом не доведено поважних причин відсутності його в спірних квартирах АДРЕСА_3 понад 6 місяців з часу його вселення державним виконавцем, а саме з 05.06.2009року . Не було доведено, що з боку відповідачки за зустрічним позовом чи її бабусі та матері чинились перешкоди в користуванні ОСОБА_2 жилого приміщення , також позивач за зустрічним позовом не надав суду письмових доказів того, що він звертався до державного виконавця з заявою про повторне вселення, чи до суду з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні житлом . Тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 за зустрічним позовом про визнання права користування квартирою АДРЕСА_3 , вселення в квартиру АДРЕСА_3 , зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні житлом , визначення порядку користування жилим приміщенням , стягнення судових витрат є необґрунтованими та такими , що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням первісного позову суд стягує з відповідача ОСОБА_2 , на користь позивача судові витрати ,а саме судовий збір в розмірі 704гривні 00 копійок

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 130, 141, 223, 263-265 ЦПК України, ст.79 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції 2009року), ст. ст. 10,22,31 34,58,64,70,71 ЖК України суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_20 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити .

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП НОМЕР_11 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП НОМЕР_11 на користь ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_11 суму судових витрат пов`язану зі сплатою судового збору у розмірі 704гривні 00 копійок (сімсот чотири гривні 00 копійок)

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_20 , треті особи : Маріупольська міська рада, Комунальне комерційне підприємство «Керуюча компанія «Приморська» про визнання права користування квартирою АДРЕСА_3 , вселення в квартиру АДРЕСА_3 , визначення порядку користування жилим приміщенням , стягнення судових витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі: позивач - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_11 , яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_16 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП НОМЕР_11 , який зареєстрований: АДРЕСА_4 10,11

Повний текст рішення складено 27 грудня 2019року.

Суддя: Федотова В. М.