Постанова

Іменем України

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 130/2134/16-ц

провадження № 61-26004св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Інщуранс Груп»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Шепеля К. А. від 27 липня 2017 року та рішення апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Стадника І. М., Міхасішина І. В., Войтка Ю. Б. від 03 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (далі - ПАТ «СК «Універсальна»), приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Інщуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Інщуранс Груп») про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 21 серпня 2013 року о 08-45 год ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «ROVER-416», д.н.з. НОМЕР_1 , на ділянці автомобільної дороги Т 02-18 Лука-Барська - Ямпіль, поблизу с. Рів Жмеринського району, порушив пункти 14.2-в, 14.6-г Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого водій автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_3 та його пасажир ОСОБА_4 загинули. Позивач зі своєю дочкою ОСОБА_5 та внучкою ОСОБА_6 їхали в автомобілі ВАЗ-2106, яким керував ОСОБА_3 , на задньому сидінні як пасажири. Вона та дочка ОСОБА_5 внаслідок зіткнення автомобілів отримали тяжкі тілесні ушкодження, а її внучка ОСОБА_6 - середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 286 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 статті 76 КК України.

Цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована страховою компанією ПАТ «СК «Універсальна», а цивільна відповідальність ОСОБА_3 - страховою компанією ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Позивач вказувала, що страхове відшкодування ПАТ «СК «Універсальна» за втрату нею стійкої працездатності відшкодовано лише частково в сумі 41 292 грн, а шкода, пов`язана з лікуванням, додаткові витрати, зумовлені стороннім доглядом, моральна шкода тощо, не відшкодовано. Будь-яке страхове відшкодування страховою компанією ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Інщуранс Груп» їй не виплачено.

Проте, згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії від 18 листопада 2013 року внаслідок каліцтва її визнано інвалідом першої Б групи загального захворювання з ураженням ОРА безстроково, у довідці до акту огляду МСЕК вказано, що вона потребує сторонньої допомоги.

З огляду на вказане позивач просила стягнути солідарно з ПАТ «СК «Універсальна» та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування, завдане каліцтвом, у розмірі: 106 091 грн витрат на лікування, 22 921 грн витрат на постійний сторонній догляд, 11 460 грн витрат на побутове обслуговування, а всього на суму 140 472 грн; стягувати з ОСОБА_2 на її користь, починаючи з 10 вересня 2016 року та безстроково щомісячно по 725 грн витрат на постійний сторонній догляд та по 362 грн витрат на побутове обслуговування, а всього на суму 1087 грн; стягнути у відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 90 000 грн, з ПАТ «СК «Універсальна» 5000 грн та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 5000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 липня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СК «Універсальна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, за період з 01 вересня 2013 року по 13 вересня 2016 року: витрати на лікування, витрати на постійний сторонній догляд та витрати на побутове обслуговування - всього в сумі 18 228 грн, а також 5000 грн моральної шкоди, а всього 23 228 грн. Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Інщуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, за період з 01 вересня 2013 року по 13 вересня 2016 року: витрати на лікування, витрати на постійний сторонній догляд та витрати на побутове обслуговування - всього в сумі 59 520 грн, 5000 грн моральної шкоди, а всього 64 520 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на постійний сторонній догляд та витрат на побутове обслуговування в сумі 1087 грн 50 коп. щомісячно, починаючи з 13 вересня 2016 року довічно, а також 20 000 грн моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 21 серпня 2013 року з вини водія ОСОБА_2 позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження, в результаті чого за висновком медико-соціальної експертної комісії від 18 листопада 2013 року її визнано інвалідом першої Б групи загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату безстроково, та зазначено, що вона потребує сторонньої допомоги. З огляду на вказане суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ПАТ «СК «Універсальна» та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сум витрат на протезування, відшкодування на постійний сторонній догляд та витрат на побутове обслуговування на загальну суму 77 748 грн. При цьому суд врахував, що ПАТ «СК «Універсальна» вже виплатила позивачу 41 292 грн, а тому стягнув з цієї страхової компанії 18 228 грн, а з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - 59 520 грн. Крім суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на постійний сторонній догляд та витрат на побутове обслуговування в сумі 1087 грн 50 коп. щомісячно, починаючи з 13 вересня 2016 року довічно. Також судом вирішено питання щодо відшкодування позивачу моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, апеляційну скаргу ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задоволено, рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 липня 2017 року змінено в частині визначення розміру моральної шкоди, що стягнута з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із загальної суми стягнення. Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 2550 грн у відшкодування моральної шкоди, а всього 62 070 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову, проте змінив розмір моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», виходячи із розмірі обов`язкового ліміту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на постійний сторонній догляд та витрат на побутове обслуговування в сумі 1087 грн 50 коп. щомісячно, починаючи з 13 вересня 2016 року довічно, а також 20 000 грн моральної шкоди, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_2 .

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано вимоги статті 1202 ЦК України щодо виплати суми відшкодування одноразово, оскільки при відшкодуванні матеріальної шкоди ОСОБА_2 порушувалося питання про виплату періодичних платежів, проте потерпілі особи відмовилися від періодичних платежів та виявили бажання отримати суму наперед, у зв`язку із чим останнім було відшкодовано матеріальну та моральну шкоду на загальну суму 22 340 доларів США, а тому він не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що шкода відшкодована лише станом на 13 травня 2014 року. Також судами не враховано вимоги частини другої статті 1193 ЦК України щодо зменшення відшкодування у зв`язку із грубою необережністю потерпілого, оскільки ОСОБА_1 знаходилась на задньому сидінні автомобіля ВАЗ - 2106 разом із ОСОБА_5 та її неповнолітніми дочками ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що є порушенням вимог пункту 2.1 Правил дорожнього руху.

Таким чином рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються ОСОБА_2 тільки в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до нього, а тому в іншій частині на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не переглядаються відповідно до вимог статті 400 ЦПК України.

У червні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшли письмові пояснення ОСОБА_2 в яких останній зазначав, що судами попередніх інстанцій не надано будь-якої правової оцінки нотаріальній розписці, якою ним обґрунтовано повне відшкодування матеріальних та моральних збитків та відсутністю до нього претензій з боку позивача.

Відзиви до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 130/2134/16-ц з Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області. Зупинено виконання рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 липня 2017 року до закінчення касаційного розгляду.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 21 серпня 2013 року з вини водія ОСОБА_2 позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження, в результаті чого за висновком медико-соціальної експертної комісії від 18 листопада 2013 року її визнано інвалідом першої Б групи загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату безстроково, у довідці до акту огляду МСЕК вказано, що вона потребує сторонньої допомоги.

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року, який набрав законної сили 13 травня 2014 року, ОСОБА_2 визнано винним та призначено покарання за частиною третьою статті 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до статті 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 роки не вчинить нового злочину.

Вказаним вироком суду встановлено, що 21 серпня 2013 року о 08-45 год. ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «Rover-416», д.н.з. НОМЕР_1 , на ділянці автомобільної дороги Т 02-18 Лука-Барська - Ямпіль поблизу с. Рів Жмеринського району Вінницької області порушив пункти 14.2-в, 14.2-г ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля із автомобілем ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок зіткнення водій автомобіля ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 та пасажир ОСОБА_4 загинули, а пасажир автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_1 , яка на момент зіткнення знаходилась на задньому сидінні справа, згідно з висновком експерта № 168, розпочатого 27 серпня 2013 року та закінченого 17 жовтня 2013 року, отримала ушкодження у вигляді перелому кісток тазу, розриву брижі тонкої кишки з внутрішньо-черевною кровотечою, рани лівої гомілки, садна в ділянці правого ліктьового суглобу та правого кульшового суглобів, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки в момент заподіяння.

Порушення водієм ОСОБА_2 вимог пунктів 14.2-в, 14-6-г ПДР України ОСОБА_2 знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

ОСОБА_2 позивачу відшкодовано витрати на лікування, про що останньою складено розписку, а також надано нотаріально засвідчену заяву від 22 березня 2014 року про відсутність у неї до ОСОБА_2 претензій, оскільки матеріальні та моральні збитки ним відшкодовано в повній мірі.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою, третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів (частини перша-третя статті 1195 ЦК України).

Частиною першою статті 1202 ЦК України встановлено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2 відшкодовано позивачу витрати на лікування, про що останньою складено розписку, а також надано нотаріально засвідчену заяву від 22 березня 2014 року про відсутність у неї до ОСОБА_2 претензій, у звязку із відшкодуванням майнових та моральні збитків в повній мірі.

Разом з тим, нотаріально засвідчена заява ОСОБА_1 від 22 березня 2014 року складена під час перегляду кримінальної справи апеляційним судом та адресована апеляційному суду з проханням про відхилення апеляційної скарги прокурора та залишення ОСОБА_2 міру покарання, яку призначив Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області. Вказана заява не містить інформації щодо відшкодування шкоди на майбутнє, інформації щодо розміру відшкодованої шкоди та її складових, а лише зазначає, що станом на час її складання майнові та моральні збитки відшкодовані ОСОБА_2 в повному обсязі.

Проте оскільки ОСОБА_1 продовжує лікування, реабілітацію, потребує постійного стороннього догляду та витрат на побутове обслуговування, тобто несе відповідні додаткові витрати, суди дійшли обґрунтованого висновку, що відповідачем відшкодовано шкоду на момент написання зазначеної вище розписки, тобто на день розгляду кримінальної справи апеляційним судом, і при її написанні умови відшкодування шкоди наперед не були передбачені, але відповідач продовжує нести додаткові витрати, а тому їй заподіяна шкода і після набрання чинності вироком суду - 13 травня 2014 року.

Доказів відшкодування позивачці сум матеріальної і моральної шкоди наперед ОСОБА_2 не надано.

Апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи ОСОБА_2 про те, що відповідні розписка і нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 , виключають стягнення з нього витрат в майбутньому, оскільки відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України 2004 року відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Також апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи ОСОБА_2 про наявність підстав для застосування норм статті 1193 ЦК України і зменшення розміру відшкодування у зв`язку із грубою необережністю потерпілої, яка полягала в тому, що транспортний засіб, в якому вона перебувала, перевозив чотири особи, що не передбачено його технічною характеристикою.

Частиною 2 статті 1193 ЦК України передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, відповідно до частини 3 цієї статті вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першої статті 1195 цього Кодексу (що має місце в даному випадку), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 14 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону N 1961-IV.

При цьому страховому відшкодуванню підлягають і додаткові витрати, зумовлені необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Потреба у додаткових витратах встановлюється висновком медико-соціальної експертної комісії.

У довідці до акту огляду МСЕК від 18 листопада 2013 року зазначено, що ОСОБА_1 потребує сторонньої допомоги.

З огляду на вказане вище у сукупності суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування на постійний сторонній догляд та витрати на побутове обслуговування з моменту подачі позову до суду - 13 вересня 2016 року та до припинення права (довічно) в сумі 1087 грн 50 коп. щомісячно.

Також, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 , у сумі 20 000 грн, суди правильно виходили з принципів розумності і справедливості та керувалися вимогами статей 23, 1167 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року зупинено виконання рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 липня 2017 року до закінчення касаційного розгляду, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 липня 2017 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 03 жовтня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишити без змін.

Поновити виконання рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 липня 2017 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 03 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов