Справа № 177/1336/18
Провадження № 2/177/121/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 липня 2019 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Шоста криворізька державна нотаріальна контора, про усунення від права спадкування обов`язкової частки у спадщині, визначення часток у спільній сумісній власності подружжя та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила суд усунути ОСОБА_2 від права спадкування обов`язкової частки у спадщині, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також просила суд визначити частки ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спільній сумісній власності на майно, а саме на земельні ділянки площею: 0,0292 га та 0,2500 га, що за адресою: АДРЕСА_1 , визначивши, що кожному з них за життя належало право власності на Ѕ частину вказаного майна.

Просила суд визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , право власності на ѕ частини вказаних земельних ділянок та на ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її свекор, ОСОБА_4 , який за життя перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , яка також померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя, подружжя набуло право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельні ділянки площею 0,0292 га та 0,2500 га, які розташовані за цією ж адресою.

Після смерті ОСОБА_5 , рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області у справі № 177/2683/13 від 03.02.2014 визначено рівність часток ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у праві власності на житловий будинок, тобто, що кожному з них належало право власності на Ѕ частину вказаного будинку.

Крім того, після смерті останньої, спадщину в рівних частках, по ј частці кожному, прийняли чоловік, ОСОБА_4 та син, ОСОБА_6 , у зв`язку з чим, ОСОБА_4 за життя належало право власності на ѕ частки вказаного будинку та земельних ділянок.

Позивач та її чоловік, син спадкодавця, ОСОБА_7 , здійснювали догляд за ОСОБА_4 , забезпечуючи його всім необхідним. Решта його дітей, в тому числі і відповідач ОСОБА_2 , про батька не дбали, допомоги в догляді за ним не надавали, хоча вона зверталася до них з таким проханням.

Після смерті свого чоловіка, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач самостійно продовжувала доглядати за ОСОБА_4 , який у 2015 році зламав шийку стегна та втратив можливість самостійно пересуватися, обслуговувати себе, перебував у безпорадному стані, тому вона забрала його до себе у м. Кривий Ріг, де здійснювала за ним догляд, власним коштом придбавала ліки, забезпечувала продуктами харчування, готувала їжу та прала його білизну. ОСОБА_2 , яка проживала неподалік, працювала та мала можливість надавати допомогу в догляді за своїм батьком, її прохання про допомогу в догляді за батьком ігнорувала.

Будучи залишеним дітьми, за життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 , позивачу по справі, яка доводилася йому невісткою.

Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , позивач дізналася про те, що ОСОБА_2 , яка має право на обов`язкову частку у спадщині, подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька, що перешкоджає позивачу реалізувати право на спадкове майно.

У зв`язку з чим позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просила його задовольнити.

Позивач, яка брала участь у справі через представника, до суду не з`явилася, але в попередніх судових засіданнях позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник позивача за довіреністю в судове засідання не з`явилася, надавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи у визначеному законом порядку, до суду не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила (а.с.98, 51). У попередніх судових засіданнях надавала пояснення, згідно з якими фактично на спадщину після смерті батька не претендує, а заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори подала лише тому, що була дуже ображена на батька, який покинув їх сім`ю, коли вона була ще дитиною. Не заперечувала того факту, що не доглядала за батьком, його долею не цікавилася. Знала, що батька доглядає ОСОБА_1 , яка проживала в м. Кривий Ріг, недалеко від неї, але з батьком не спілкувалася, навіть не телефонувала йому, оскільки її образа на нього була дуже тяжкою. Не заперечувала, щоб все майно батька відійшло ОСОБА_1 , як особі, яка доглядала ОСОБА_4

Відповідач, Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, участі свого представника у розгляді справи не забезпечила, надавши заяву про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.163).

Відповідач, ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та проти їх задоволення не заперечувала (а.с.55 т.2).

Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, Шоста криворізька державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, участь свого представника у розгляд справи не забезпечила, надавши заяву про розгляд справи без участі їх представника (а.с.53).

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, показання свідків та дослідивши письмові докази в справі, визначившись з правовідносинами які виникли між сторонами та нормою права, яка підлягає застосуванню до них, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.04.1971 укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.9).

ОСОБА_4 23.06.2003 придбав будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 11-12).

Також, 27.04.2005 ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу земельних ділянок площею 0,0292 га та 0,2500 га, які розташовані на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, по АДРЕСА_1 , після чого оформив державні акти про право власності на ці земельні ділянки (а.с.13-15).

Відповідно до розпорядження голови Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 09.02.2016 № 04, вулиця Радянська в с. Лозуватка перейменована на вулицю Українська.

Дружина ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8). Після її смерті з заявами про прийняття спадщини звернулися її чоловік, ОСОБА_4 та син, ОСОБА_6 , що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5 (а.с.169-207).

З метою реалізації права на оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 , спадкоємці зверталися до суду з позовом про визначення часток подружжя у праві спільної сумісної власності, що підтверджується рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2014 у справі № 177/2638/13, яким визначено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожному окремо, належало право на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 (а.с.17-18).

При цьому, питання про розмір часток подружжя у праві власності на земельні ділянки за вказаною адресою, судом не вирішувалося.

Відповідно до ст. 22 КЗпШС, який був чинним на час виникнення права власності на житловий будинок, та ст. 60,70 СК України, в редакції чинній на момент купівлі-продажу земельних ділянок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Частки подружжя в майні, у разі їх виділення, є рівними.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про рівність часток подружжя ОСОБА_4 в праві власності на спірні земельні ділянки, тобто кожному з них, за життя фактично належало право власності на Ѕ частини цих земельних ділянок.

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , подавши відповідні заяви нотаріусу, отримавши право на спадщину за законом в рівних частках, тобто кожному по Ѕ частини спадкової маси, яку складали Ѕ частина вказаного житлового будинку та земельних ділянок.

Відповідно, частка ОСОБА_4 у вказаному нерухомому майні збільшилася до ѕ частки (1/2 частка - його частка в праві спільної сумісної власності та ј частка в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 ).

ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину після смерті матері не отримав, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6 т.2), однак фактично за життя її прийняв. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 є його дружина, ОСОБА_3 (а.с.2-42 т.2), яка проти задоволення позову ОСОБА_1 не заперечувала.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.118).

З матеріалів спадкової справи слідує, що 18.01.2011 ОСОБА_4 все свої майно заповів ОСОБА_1 (а.с.121).

Відповідно до ст. 1216-1219 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 слідує, що з заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулася ОСОБА_1 - як спадкоємець за заповітом (а.с.121), ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , як діти спадкодавця - спадкоємці за законом (а.с.114-117).

Згідно з ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

У зв`язку з наявністю заповіту на ім`я ОСОБА_1 , спадкування за законом не настає, але ОСОБА_2 , в силу свого віку, має право на обов`язкову частку у спадщині.

ОСОБА_1 постановою державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори від 29.05.2018 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з не визначенням частки подружжя у спільній сумісній власності та не проведення державної реєстрації права власності у відповідних частках за спадкодавцями (а.с.123). Також, нотаріусом їй повідомлено про право обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_2 .

Як стверджувала позивач, ОСОБА_2 , будучи дочкою ОСОБА_4 , не брала участі у догляді за батьком. Лише ОСОБА_1 та за життя її чоловік, ОСОБА_7 , який доводився сином спадкодавця (а.с.19-21), здійснювали догляд за ним, а коли чоловік помер, доглядом ОСОБА_4 займалася виключно ОСОБА_1 , забравши останнього до місця свого проживання, де він і помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7).

Вказані обставини не заперечила у судовому засіданні ОСОБА_2 , а також підтвердили свідки ОСОБА_11 , який надав суду показання про те, що доглядом батька ні він, ні інші діти спадкодавця не займалися, його долею не цікавилися, оскільки тримали на нього образу, за те, що він покинув їх сім`ю. ОСОБА_11 також підтвердив, що він та інші діти спадкодавця знали, що батько перебуває у безпорадному стані та потребує допомоги. ОСОБА_1 на похоронах свого чоловіка та відповідно брата свідка, ОСОБА_7 , зверталася до всіх тоді присутніх дітей ОСОБА_4 та прохала про надання допомоги в догляді за батьком, але жоден на ці прохання не відреагував, будь-якої допомоги не надав.

ОСОБА_12 , яка є онука спадкодавця, у судовому засідання надала показання про те, що її мати єдина доглядала діда, на її прохання допомогти в цьому ніхто з дітей діда, в тому числі ОСОБА_2 , яка проживала неподалік, не відгукнулися. Аналогічні показання надано у судовому засіданні і свідком ОСОБА_13

Саме ОСОБА_1 здійснила витрати на поховання ОСОБА_4 , що підтверджується товарним чеком (а.с.22-28) та ці обставини не спростовано відповідачами у справі.

Відповідно до ч. ч. 5-6 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Оскільки в судовому засідання встановлено факт ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцю, який через свій похилий вік, отриману травму - перелом шийки стегна, перебував у безпорадному стані, хоча з такими проханнями до неї зверталася позивач, а вона мала можливість надавати таку допомогу, проживаючи поряд з позивачем в якої перебував спадкодавець, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 підлягає усуненню від спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Беручи до уваги те, що оформлення права позивача на спадщину після смерті ОСОБА_4 неможливо в позасудовому порядку, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.05.2018, а її право на спадщину знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , право власності на ѕ вище вказаного житлового будинку та земельних ділянок.

Керуючись ст. ст. 4-5, 13, 76, 258-265, 315-319 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Шоста криворізька державна нотаріальна контора, про усунення від права успадкування обов`язкової частки у спадщині, визначення часток у спільній сумісній власності подружжя та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визначити, що земельна ділянка площею 0,0292 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , призначена для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за життя ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , належали їм на праві спільної сумісної власності, в якій кожному з них належало право на Ѕ частку кожної із земельних ділянок.

Усунути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) від права на спадкування обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженкою м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_5 ), в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку «А-1» загальною площею 43,4 кв.м, житловою площею 32,1 кв.м, літньої кухні-сараю «Б» глинобитного, погріба «В» цегляного, вбиральні «Г» цегляної, паркану № 1, водоколонки -1.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженкою м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_5 ), в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 3/4 частини земельної ділянки площею 0,0292 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , призначеної для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя: