Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 336/6304/17

провадження № 61-10772св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - директор Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 31 серпня 2018 року у складі судді Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до директора Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України та просила визнати висновки службової перевірки від 23 червня 2017 року № 19/108/1-10097 такими, що ґрунтуються на формальній перевірці та неповному з'ясуванні всіх обставин та питань, поставлених у заявах про проведення відповідачем службової перевірки щодо умисних зловживань спеціалістом закладу ОСОБА_2 та складання завідомо неправдивого висновку № 9-114 від 13 травня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000169. Також просила зобов`язати відповідача повторно провести службову перевірку за заявами ОСОБА_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 17 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про закриття провадження у справі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 31 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2018 року повернуто заявнику.

Апеляційний суд виходив з того, що ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі відповідно до статті 353 ЦПК України не підлягає оскарженню окремо від рішення суду та заперечення на вказану ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України не приймається до розгляду і повертається заявнику.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 31 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення про закриття провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції навмисно невірно застосовані положення статті 353 ЦПК України та безпідставно повернуто апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 17 серпня 2018 року.

Апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі залишив поза увагою підстави оскарження ухвали суду першої інстанції, а саме порушення правил предметної та суб`єктної юрисдикції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

27 червня 2019 року справа № 336/6304/17 надійшла до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

У частині першій статті 353 ЦПК України передбачено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. У цьому переліку відсутня така ухвала, як ухвала про відмову у задоволені клопотання про закриття провадження у справі.

Отже, ухвала суду першої інстанціїпро відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі не може бути оскаржена в апеляційному порядкудо ухваленнярішення суду по суті спору й окремо від цього рішення. Тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду по суті спору.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, вона не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції (пункт 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України).

Право на апеляційне оскарження ухвал суду учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення щодо суті спору й окремо від такого рішення. Аргументи учасників процесу стосовно наявності підстав для закриття провадження у справі мають розглядатися судом, якому такі аргументи заявлені, зокрема і на стадії апеляційного оскарження рішення, ухваленого щодо суті спору.

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі (зокрема права на апеляційне оскарження ухвал про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі), до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення ЦПК України, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 17 серпня 2018 року, оскільки ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

З урахуванням наведеного, оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 31 серпня 2018 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 31 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук