Ухвала

16 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 191/4189/17

провадження № 61-15011ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення на роботі, зобов`язання внести до трудової книжки запис про прийняття на роботу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення оплати за листами непрацездатності, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2019 року.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з порушенням вимог статті 392 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 була подана з порушенням вимоги пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, оскільки до касаційної скарги не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

До касаційної скарги додано квитанцію від 05 серпня 2019 року № 0.0..1 про сплату судового збору у розмірі 815,42 грн.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог ціна позову визначається загальною сумою всіх вимог.

З оскаржуваного заявником судового рішення вбачається дві вимоги немайнового характеру: поновити ОСОБА_1 на роботі у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на посаді продавця-консультанта в магазині «Лідер»; зобов`язати ОСОБА_2 внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про прийняття на роботу продавцем-консультантом магазину з 01 жовтня 2015 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Отже, ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору за подання касаційної скарги в частині оскарження судового рішень щодо поновлення на роботі та зобов`язання внести запис про прийняття на роботу.

З оскаржуваного заявником судового рішення вбачається три вимоги майнового характеру: стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 32 436,00 грн; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 оплату за листами непрацездатності в зв`язку із хворобою, вагітністю та пологами в розмірі 8 335,25 грн; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції чинній на момент подачі позовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Сума позову у даному випадку складається з середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 32 436,00 грн, оплати за листами непрацездатності в зв`язку із хворобою, вагітністю та пологами - 8 335,25 грн, моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн (визначений судом першої інстанції). 1 відсоток ціни позову становить 907,71 грн (32 436,00+8 335,25+50 000,00)*1%).

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви за вимоги немайнового характеру, тобто у даному випадку розмір судового збору 1 815,42 грн (907,71 грн *200%).

Враховуючи вищевикладене, судовий збір за подання касаційної скарги для заявника становить 1 815,42 грн.

Так як ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 815,42 грн, за подання касаційної скарги їй потрібно доплатити 1 000,00 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УДКСУ у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 6007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу необхідно залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 176, 185, 392, 393, 436 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір»,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2019 року залишити без руху та надати строк для виконання вимоги ухвали до 16 вересня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Сакара