ПОСТАНОВА

Іменем України

19 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 403/23/19

провадження № 22-ц/4809/1210/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Кіселика С.А.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2019 року у складі судді Атаманової С.Ю., суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 47 612,30 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.04.2011 відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку за тарифним планом «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з базовою процентною ставкою в місяць 3,0% (36,00% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - серпень 2014 року, що відповідає строку дії картки та підтверджується довідками про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача, а також про видані їй за кредитним договором кредитні картки.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості і зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 30.11.2018 у неї виникла заборгованість в розмірі 47 612,30 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 1699,58 грн; процентами за користування кредитом в сумі 42069,28 грн; пенею та комісією в сумі 1100,00 грн та штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн (фіксована частина) та 2243,44 грн (процентна складова). Позивач просив стягнути суму боргу та сплачений судовий збір в розмірі 1921 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що строк дії наданої відповідачу ОСОБА_1 платіжної картки закінчився 31.08.2014, а сплачений відповідачем останній раз платіж на погашення заборгованості за кредитним договором був опрацьований банком шляхом зарахування на рахунок 09.09.2014, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, і інших доказів на підтвердження переукладення договору чи його пролонгації або внесення особисто відповідачем грошових коштів на погашення кредиту після вказаної дати, а також погодження сторонами кредитного договору іншого (збільшеного до 50 років) строку позовної давності позивачем надано не було, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договором №б/н від 14.04.2011, нарахованої в межах строку кредитування до 31.08.2014 - у зв`язку з пропуском трирічного строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, про застосування якої було заявлено представником відповідача, як сторони у спорі, та про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором №б/н від 14.04.2011, нарахованої за період з 01 вересня 2014 року (наступний день після закінчення строку кредитування) до 30.11.2018 (дата, станом на яку банк просить стягнути заборгованість за кредитом) - у зв`язку з їх безпідставністю.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що при вирішенні даної справи судом першої інстанції неправильно визначений характер правовідносин між сторонами, неправильно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що позичальник, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами. При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору. Поставивши підпис в заяві позичальника, відповідач засвідчила те, що вона повністю згодна з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Окрім того, відповідно до заяви, відповідач зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанка.

Вважає, що оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Крім того, користування кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості, а отже і погодження з умовами укладеного договору.

Відповідач укладання чи не укладання кредитного договору не оспорювала, розрахунок заборгованості не спростувала, не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, не заперечувала проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляла, таким чином судом помилково відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Чуприна С.П. зазначив, що в суді першої інстанції відповідач не заперечувала факт укладення із позивачем Договору у формі анкети заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» та підтвердила факт отримання від ПАТ КБ «ПриватБанк» платіжної карти, на яку було встановлено кредитний ліміт, що змінювався протягом строку дії платіжної карти. Також, ОСОБА_1 визнавала, що на час укладення Договору, вона ознайомилась із Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», але було зауважено, що ті Умови були роздруковані працівником ПАТ КБ «ПриватБанк» на трьох аркушах паперу, на українській мові, і саме ті Умови були підписані відповідачем.

Після закінчення терміну дії платіжної картки (08/2014 року), ОСОБА_1 більше не зверталась до ПАТ КБ «ПриватБанк» по питанню перевипуску платіжної картки чи щодо укладення нового кредитного договору.

Починаючи з 09.09.2014, тобто більш ніж 4 роки позивач не звертався до відповідача з повідомленнями, вимогами чи претензіями про наявність заборгованості, та про необхідність погашення.

Вважає, що рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 16.05.2019 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення, оскільки оскаржуване рішення було ухвалене при повному з`ясуванні усіх обставин по справі, та у відповідності до приписів норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і зводяться до аналізу норм матеріального права та судової практики.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

Відповідно до анкети-заяви відповідача по справі від 14.04.2011 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (далі - Умов та правил надання банківських послуг), ОСОБА_1 погодилась з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердила факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, наданими їй для ознайомлення в письмовому вигляді, і погодилась з їх умовами. Також відповідач зобов`язувалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та регулярно самостійно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua (а.с.8 зворот).

Датою укладення договору про надання банківських послуг між сторонами по справі є 14.04.2011, що відповідає даті, зазначеній в анкеті-заяві відповідача по справі (а.с.8 зворот).

Позивач, згідно умов укладеного між сторонами кредитного договору №б/н від 14.04.2011, виконав взяті на себе зобов`язання належним чином та в повному обсязі. Натомість відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконувала належним чином, оскільки не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідача, наданого позивачем по справі, загальна сума заборгованості відповідача станом на 30.11.2018 складає 47612,30 грн, з яких: - заборгованість за кредитом - 1699,58 грн; - заборгованість по процентах за користування кредитом - 42069,28 грн; - заборгованість за пенею та комісією - 1100,00 грн; - штрафи: фіксована частина - 500,00 грн; процентна складова - 2243,44 грн.

Відповідачем подано письмову заяву про застосування позовної давності.

Перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі, почався з наступного місяця після дати закінчення строку дії картки 08/14, тобто з 01 вересня 2014 року.

08.09.2014 ОСОБА_1 після закінчення строку дії картки, був здійснений платіж в сумі 200,00 грн (дата зарахування банком грошових коштів на рахунок - 09.09.2014), що свідчить про переривання перебігу позовної давності, перебіг якої почався заново з 10.09.2014 та закінчився відповідного числа вересня 2017 року.

Відповідно до п.1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, доданих позивачем до позовної заяви, строк позовної давності стосовно вимог банку про повернення кредиту, оплату процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, витрат банку, становить 50 років (а.с.78).

Вказані Умови підпису відповідача ОСОБА_1 не містять. Доказів укладення сторонами окремого договору про збільшення строку позовної давності позивачем суду надано також не було.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції (відповідає цим вимогам.

Суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовної вимоги в частині стягнення кредитної заборгованості, однак у зв`язку з пропуском АТ КБ «ПриватБанк» позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем, вважав за можливе застосувати наслідки спливу позовної давності, встановлені частиною четвертою статті 267 ЦК України. В іншій частині строк виконання основного зобов`язання згідно з умовами укладеного між сторонами у цій справі кредитного договору закінчився, тому з 01.09.2014 банк не мав правових підстав для нарахування процентів та неустойки.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, зроблено висновок про те, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в порядку частини другої статті 1050 ЦК України позивач не мав права нараховувати проценти за кредитом, то вимоги про стягнення таких процентів є необґрунтованими

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в стягненні кредитної заборгованості, яка виникла до 31.09.2014 із застосування позовної давності, а у стягненні заборгованості яка виникла після зазначеної дати відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю таких вимог.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин рішення суду підлягає залишенню без змін підстав передбачених ч.1 ст. 375 ЦПК України як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що при вирішенні справи суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права не ґрунтуються на доказах та законі,

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2019 року

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 серпня 2019 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді С.М. Єгорова

С.А. Кіселик