Справа № 462/3512/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

судді Постигач О.Б.

за участю секретаря судового засідання Ящук К.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 19337,33 грн., моральну шкоду в розмірі 100000 грн., а також понесені нею судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.06.2018 року відповідач керуючи транспортним засобом ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 вчинив на неї наїзд, що підтверджується записом в журналі єдиного обліку Пустомитівського відділу поліції ГУНП у Львівській області за № 6429 та висновком слідчого СВ Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області від 08.06.2018 року. 02.06.2018 року вона звернулася в міський травматологічний пункт №2 у м.Львові, де їй було діагностовано забій рани тім`яно потиличної ділянки. У подальшому стан її здоров`я погіршувався і вона була змушена звертатися в інші медичні заклади за консультаціями та обстеженнями. В ході обстежень їй було діагностовано ЗЧМТ (анамнестично 02.06.18) після травматичний цефалічний синдром, астено-невротичний синдром, вертеброгенну цервікалгію та скеровано на МРТ обстеження голови. За результатими обстеження їй було призначено курс лікування та виписано ряд медикаментів. Загалом на виконання вказівок лікарів за весь період нею було придбано ліків на загальну суму 19337,33 грн. Окрім цього, внаслідок даного дтп, їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює у 100000 грн. Вказані суми просить стягнути з відповідача, оскільки його вина у вказаному дтп підтверджується постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.07.2018 року по справі № 450/1893/18, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Просить позов задовольнити.

В судове засідання позивачка не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, проте забезпечила явку свого представника, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала пояснення аналогічно викладеним у позовній заяві. Додатково пояснила, що окрім понесених позивачкою матеріальних витрат на купівлю медикаментів, а також понесених нею судових витрат, діями відповідача позивачці було запобіяно і моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях та фізичному болі, які вона отримала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вказала, що після отриманих травм вона не змогла працевлаштуватись, відтак за даний період не отримала доходу, а тому просить стягнути з відповідача на користь позивачки матеріальну шкоду в розмірі 19337,33 грн., моральну шкоду в розмрірі 100000 грн, а також понесені позивачкою судові витрати у сумі 8852 грн.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що дійсно 02.06.2018 року він здійснив наїзд на позивачку. При винесенні рішення в частині стягнення з нього на користь позивачки матеріальної шкоди покладається на розсуд суду, щодо морадьної шкоди зазначив, що така є неспіврозмірною із отриманими позивачкою тілесними ушкодженнями.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з такого.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду.

Судом встановлено, що 02.06.2018 року о 22 год. 50 хв. на автодорозі Київ-Чоп, поблизу мотелю ОСОБА_4 , водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки, стан транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в Пустомитівській центральній районній лікарні 03.06.2018 року о 01 год. 26 хв., чим ОСОБА_2 порушив п. 12.1, 2.9а Правил дорожнього руху України.Вказані обставини встановлені постаною Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.07.2018 року, якою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто в дохід держави 352,40 гривень судового збору /а.с. 34/.

Також судом встановлено, що позивачка 02.06.2018 року звернулася в міський травматологічний пункт №2 у м.Львові, де їй було діагностовано забій рани тім`яно потиличної ділянки.

Як вбачається із виписки історії хвороби №4981/1481 від 16 серпня 2018 року, позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у Миколаївській коунальній центральній районній лікарні з 02.08.2019р. по 16.08.2018р., їй було діагностовано ЗЧМТ (анамнестично 02.06.18) після травматичний цефалічний синдром, астено-невротичний синдром, вертеброгенну цервікалгію.За результатами медичного огляду їй було призначено лікування L-лізину есценат, альцмерат, ксефокам, мідокалм, біфрен та рекомендовано когнум 500 мг. 1т.2р. /день, 14 днів; мовекс актив 1т. 2р./14 днів /а.с.10-20, 26-32/.

07 серпня 2018 року Миколаївська комунальна центральна районна лікарня направила позивачку в Львівський обласний клінічний діагностичний центр відділення функціональної діагности. Період обстеження у вказаному центрі становить від 13 серпня 2018 року по 03 жовтня 2018 року. 13 серпня 2018 року позивачка почала проходити обстеження в Львівському обласному клінічному діагностичному центрі відділення функціональної діагности, зокрема Ехо-ЕС. При обстежені лікарем було встановлено підвищені латеральні ехосигнали.23 серпня 2018 року її було скеровано на MPT-Обстеження голови.

З довідки від 04.04.2019р. (а.с. 20 ) вбачається, що позивачка періодично перебуває у невролога Миколаївської ЦРЛ від червня 2018р. з приводу цефалічний синдрому.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відтак, суд приходить до висновку, що належними та допустимим доказами підтверджено заподіяння позивачці матеріальної шкоди неправомірними діями відповідача, тобто тих втраи, які позивачка понесла у звязку із лікуванням після отриманих травм, а тому позовна вимога про стягнення із ОСОБА_2 , як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, матеріальної шкоди завданої позивачці ОСОБА_3 підлягає до задоволення. Однак, суд не погоджується зі сумою вказаної шкоди, оскільки з долучених до матеріалів справи копій квитанцій вбачається, що деякі з них не відносяться до предмету спору, зокрема в квитанціях № 54 та № 17 /а.с.21,22/ вказано призначення платежу внесок на розвиток ФД, а викопіювання рядку інших квитанцій виготовлене не чітко, що не дає можливості суду встановити назви препаратів та їй необхіднійсть позивачці /а.с. 24/, а тому суд дійшов висновку, що суми, вказані у цих чеках, не доведені належними доказами і тому виключає їх із суми збитків. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненняю лише 17762 грн 77 коп. матеріальної шкоди.

Що стосується стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено з довідки б/н, позивачка 02.06.2018 року звернулася в міський травматологічний пункт №2 у м.Львові, де їй було діагностовано забій рани тім`яно потиличної ділянки. /а.с.10/. Як вбачається із виписки історії хвороби №4981/1481 від 16 серпня 2018 року в позивачки було діагностовано ЗЧМТ (анамнестично 02.06.18) після травматичний цефалічний синдром, астено-невротичний синдром, вертеброгенну цервікалгію.За результатами медичного огляду їй було призначено лікування L-лізину есценат, альцмерат, ксефокам, мідокалм, біфрен та рекомендовано когнум 500 мг. 1т.2р. /день, 14 днів; мовекс актив 1т. 2р./14 днів /а.с.11/.

Судом встановлено, що діями відповідача ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_3 була заподіяна моральна шкода, яка полягає в її душевних стражданнях, фізичному болі, постійному головному болі, головокружіннях, порушенні нормального укладу життя, пригніченому стані, зокрема внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, тривалого лікування та періодичному спостереженню у невролога. Відтак, внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень позивачка зазнала негативних переживань, тобто такі дії відповідача спричинили моральну шкоду позивачу.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є підставною, однак, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до переконання, що розмір такої позивачем завищений, а тому, із врахуванням обставин справи вважає, що достатнім та справедливим є стягнення моральної шкоди у розмірі 2000.00 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача та користь позивачки понесених нею витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст.141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Також витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Відповідно до ч.ч, 4,5,6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачкою та адвокатом Синявською Н.В., яка діє на підставі свідоцтва № 1900, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Львівської області від 10.08.2012 року, було 15 серпня 2019 року укладено договір №71 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами /а.с. 37/.

Однак, позивачкою не надано суду жодних належних, достатніх, достовірних, допустимих доказів здійснення оплати витрат на професійну правничу допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які квитанції про оплату послуг адвоката. За наведеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки 6930 грн. витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

За наведеного, враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково і відповідач не підлягає до категорії осіб звільнений від сплати судового збору передбаченого Законом України «Про судовий збір», суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 318 грн. судового збору, що пропорційним до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 141, 264, 265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ІН НОМЕР_2 ) 17762 грн 77 коп.(сімнадцять тисяч сімсот шістдесят дві гривні 77 копійок) матеріальної шкоди та 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ІН НОМЕР_2 ) 318 (триста вісімнадцять) грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний см. Львова протягом тридцять днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 23.08.2019 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно

Суддя Постигач О.Б.