Єдиний унікальний номер судової справи 487/7124/19
Номер провадження 22-ц/812/2133/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

23 грудня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Степаненко О.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» ухвалу про забезпечення позову, яка постановлена Заводським районним судом міста Миколаєва 27 вересня 2019 року, під головуванням судді Щербини С.В., в приміщенні цього ж суду, за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Свяченого Віктора Юрійовича, Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом до державного реєстратора Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Свяченого Віктора Юрійовича, Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі ПАТ «Промінвестбанк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні Ініціативи»), про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 жовтня 2003 року ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири, зареєстрованим в реєстрі №8385, придбала квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50.90 кв.м.

19 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний борг №1503-04/07, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних, в строк до 18 листопада 2027 року.

20 листопада 2007 року у забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вищезазначеним договором між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк», та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

29 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін №1568-04/07 до договору про іпотечний борг №1503-04/06 від 19 листопада 2007 року, та договір про внесення змін до іпотечного договору від 20 листопада 2007 року, за умовами яких сторони узгодили, що кредит надається позичальнику в сумі 36 000 доларів США.

У 2014 році позивачем було виплачено кредит в повному обсязі.

Між тим, 01 серпня 2019 року до ОСОБА_1 звернулись представники ТОВ «Кредитні Ініціативи» з вимогою про сплату на користь товариства 40 000 доларів США за вищевказаним договором.

Цього ж дня позивач звернулась до ПАТ «Промінвестбанк» із заявою щодо надання пояснень стосовно виниклої ситуації, проте відповіді не отримала.

В подальшому ОСОБА_1 стало відомо, що 14 червня 2019 року державним реєстратором Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Свяченим В.Ю., було внесено зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповідно до запису №44284230 від 28 листопада 2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Посилаючись на викладені обставини та незаконність прийнятого державним реєстратором рішення, ОСОБА_1 просила скасувати рішення державного реєстратора Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Свяченого Віктора Юрійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44284230 від 28 листопада 2018 року 09:28:55.

Одночасно із позовною заявою, ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій, посилаючись на загрозу відчуження ТОВ «Кредитні Ініціативи» спірної квартири, а також ускладнення її повернення у разі задоволення позову, просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50.90 кв.м., та заборону будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо цієї квартири.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 вересня 2019 року відкрито провадження у справі.

Наступною ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 вересня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ТОВ «Кредитні Ініціативи», до розгляду справи по суті.

Ухвала мотивована тим, що у випадку незастосування заходів забезпечення позову існує вірогідність відчуження спірного майна новим власником ТОВ «Кредитні Ініціативи», що в подальшому може утруднити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Окрім того, суд першої інстанції зазначав, що накладення арешту на спірну квартиру, виходячи із обставин справи, є обґрунтованим і достатнім способом забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні Ініціативи» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило ухвалу районного суду скасувати, та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що районним судом не з`ясовано чи існувала реальна загроза невиконання можливого рішення суду, відповідність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам і чи не перешкоджатимуть такі заходи господарській діяльності відповідача. Окрім того, в оскаржуваному рішенні відсутнє обґрунтування необхідності накладення арешту на квартиру, власником якої на момент розгляду заяви про забезпечення позову, було товариство.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення ст.ст.18,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим у цивільному процесуальному кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від заявника пропозиції щодо зустрічного забезпечення; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

За змістом ст.ст.149-153 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено в установленому порядку.

Процесуальним законом визначено обов`язок заявника вказати предмет позову та обґрунтувати необхідність забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, яку заявник має намір пред`явити, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Також, відповідно до роз`яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подала до суду позов про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, відповідно до якого ним зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні Ініціативи».

27 вересня 2019 року було відкрито провадження у справі за позовною заявою.

В своїй заяві про забезпечення позову позивач посилається на те, що існує загроза відчуження ТОВ «Кредитні Ініціативи» спірного майна, що в подальшому значно ускладнить, або унеможливить виконання рішення суду, у разі задоволення її позовних вимог.

Накладаючи арешт на квартиру, суд першої інстанції, виходив із того, що між сторонами виник спір та невжиття вказаних заходів забезпечення позову, в разі його задоволення, може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає такі висновки суду неправильними, оскільки суд не врахував, що обраний позивачем вид забезпечення позову - «накладення арешту на квартиру» неспівмірний із предметом позову про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 201/12570/18 (провадження № 61-4591св19), у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №127/220/19 (провадження №.61-8690св19).

Окрім того, за змістом п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, арешт може бути накладено лише на майно, яке належить на праві власності відповідачу.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 23 листопада 2018 року зареєстроване право власності на спірну квартиру за ТОВ «Кредитні Ініціативи», на підставі іпотечного договору, серія та номер 3156 від 20 листопада 2007 року посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуровим К.Є. (а.с.11-14).

Таким чином, висновки суду про обґрунтованість заяви в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, є такими, що не відповідають вимогам п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, оскільки вбачається, що на час вжиття заходів забезпечення позову ТОВ «Кредитні Ініціативи» не мало статусу відповідача у справі, а відповідачі, натомість, не були власниками квартири, на яку накладено арешт та яка не є предметом позову.

За такого доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України, є обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного ухвала суду не може вважатись законною та обґрунтованою, що є підставою для її скасування та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Ухвалу судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 вересня 2019 року про забезпечення позову скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Свяченого Віктора Юрійовича, Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 24 грудня 2019 року