Справа № 495/659/19
№ провадження 2/495/192/2019
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

16 грудня 2019 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

справа № 495/659/19,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування,

представника відповідача на підставі ордеру серії ОД № 476701 ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ», через свого представника звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору дарування, відповідно до якого просить суд: визнати недійним Договір дарування укладений 21.03.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , серія та номер: 726, посвідчений 21.03.2017 року Кушнір ОСОБА_6 , державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області; визнати недійним Договір дарування укладений 10.07.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , серія та номер: 1697, посвідчений 10.07.2017 року Чухрай Тетяною Юріївною, приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області; стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.03.2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі № 2-1651/11 було винесено рішення, яким задоволені позовні вимоги АТ «Піреус Бак МКБ» про стягнення заборгованості.

На підставі вказаного рішення від 10.03.2011 року було видано виконавчі листи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , на їх підставі було відкрито виконавчі провадження.

Державною виконавчою службою на майно належне ОСОБА_1 було накладено арешти, складено акти опису та арешту майна, у лютому 2017 року майно ОСОБА_1 було передано на реалізацію.

На торги було виставлено: 49/1000 часток житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що у березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на вищевказане рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.03.2011 року по справі № 2-1651/11.

Апеляційним судом було поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження вищевказаного рішення та відкрито апеляційне провадження.

У зв`язку з цим, 20.03.2017 року Білгород - Дністровським МР ВДВС винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень про стягнення боргу з ОСОБА_1 , на підставі ч.1 ст. 38,40 ЗУ «Про виконавче провадження» та скасовані усі арешти накладені на майно ОСОБА_1

21.03.2017 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір дарування, серія та номер: 726,посвідчений 21.03.2017 року Кушнір Іриною ОСОБА_7 , державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області, відповідно до якого ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: 49/1000 будинку, об`єкту житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З Інформації з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно АТ «Піреус Банк МКБ» стало відомо, що на цей час нежитлове приміщення 49/1000 частин житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 вже належить ОСОБА_3 , яка отримала на нього право власності на підставі договору дарування , серія та номер: 1697 від 10.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю.

В результаті укладання договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступного дня після скасування арештів виконавчої служби, АТ «Піреус Банк МКБ» було втрачено можливість отримання вже сплачених переможцем електронних торгів задля погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Банком, а обдарованим безоплатно набуто право власності на нежитлове приміщення.

Позивач пов`язує фіктивність оскаржуваних правочинів з тим, що ОСОБА_1 подарував ОСОБА_8 /родичу ОСОБА_3 / приміщення у цьому ж самому домі у той самий день, коли він подарував спірне приміщення ОСОБА_2 , а саме 21.03.2017 року.

З огляду на вищевикладене вважає, що всі дії ОСОБА_1 стосовно оскарження рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 2-1651/11 були спрямовані саме на фіктивне відчуження зазначеного вище майна, шляхом укладання фіктивного договору дарування, та мають на меті уникнення примусового звернення стягнення за дане майно та не виконання зобов`язань перед АТ «Піреус Банк МКБ» за кредитними договорами.

За вказаних вище обставин позивач і звернувся до суду з даним позовом.

30 січня 2019 року по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та вона призначена до підготовчого судового розгляду. /л.с. 47-48/

21 лютого 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду була задоволена заява представника позивача про витребування доказів по цивільній справі.

09 квітня 2019 року на виконання ухвали суду, від завідувача Білгород - Дністровської державної нотаріальної контори надійшли витребувані судом докази.

02 квітня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті.

Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечував, просив суд в їх задоволені відмовити у повному обсязі з підстав, викладених у письмовій промові від 23.10.2019 року, згідно якої вказує, що позивач як на підставу задоволення посилається на наявність боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ПАТ «Піреус Банк МКБ» за кредитними договорами та договорами поруки стягнутими на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.03.2011 року.

Натомість вищенаведене рішення суду в частині стягнення з нього боргу скасовано постановою Одеського апеляційного суду від 29.08.2019 року.

Тому рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 10.03.2011 року не може породжувати відносно нього ніяких обов`язків, в т.ч зобов`язань перед ПАТ «Піреус Банк МКБ» в частині повернення кредиту.

Так само колегія суддів ВСУ у своїй постанові від 31.10.2018 року зазначила на безпідставність стягнення боргу з ОСОБА_1 за договором овердрафту № ОК/09-01 від 19.02.2009 року та відсутність зобов`язань ОСОБА_1 перед ПАТ «Піреус Банк МКБ» за вищевказаним договором.

Більш того, відповідач вказує, що на момент вчинення оспорюваного договору від 21.03.2017 року право власності відповідача ОСОБА_1 на спірний об`єкт нерухомого майна не було ані оскаржено, ані скасовано.

Так само об`єкт договору дарування не знаходився під забороною відчуження.

Між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем ПАТ «Піреус Банк МКБ» виникли відносини не на підставі оскаржуваного договору дарування.

В разі задоволення позовних вимог незрозуміло, яким чином будуть відновлені права ПАТ «Піреус Банк МКБ».

Стверджує, що на час вчинення оскаржуваного правочину та на момент звернення до суду із дійсним позовом та розглядом даної справи в суді у відповідача відсутні будь-які боргові зобов`язання перед позивачем.

Обставини, на які посилається позивач документального підтвердження не знаходять, а доводи про порушення його суб`єктивного права з боку відповідача мають характер припущень.

Відповідач звернув увагу на наявність належного відповідачу на праві власності іншого нерухомого майна: комплексу Винпункту; нежитлова будівля по АДРЕСА_2 , нежитлова будівля, швейна майстерня по АДРЕСА_3 , житловий будинок по АДРЕСА_4 .

Відповідач зазначає, що чинне законодавство, в т.ч. фундаментальні приписи Конституції щодо гарантій захисту прав власності не встановлює обов`язку боржника при наявності в нього деякого майна визначати порядок і пріоритетність відчуження належного йому майна за погодженням із кредитором.

Відсутність обтяжень на спірний об`єкт майна в інтересах позивача та наявність чималого майна у власності відповідача дають підстави визначити, що майновий стан останнього дає можливість забезпечити виконання зобов`язань відповідача перед позивачем в разі їх виникнення та встановлення відповідним рішенням суду.

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату ,час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причина неявки суду невідома.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, матеріали справи містять його заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити.

Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що дійсно згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 145413944 від 15.11.2018 року, ОСОБА_1 належало 49/1000 часток житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Білгород-Дністровської міської ради 21.03.2007 року на підставі рішення № 164 від 15.02.2007 року.

На підставі укладеного 21.03.2017 року договору дарування серія та номер 726. посвідченого Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою, відповідач ОСОБА_1 подарував належні йому 49/1000 часток житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна№86090606 від 28.04.2017.

Позивач у своєму позові, як на підставу своїх вимог вказував, що 10.03.2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі № 2-1651/11 було винесено рішення, яким задоволені позовні вимоги АТ «Піреус Бак МКБ» про стягнення заборгованості.

На підставі вказаного рішення від 10.03.2011 року було видано виконавчі листи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , на їх підставі було відкрито виконавчі провадження. Державною виконавчою службою на майно належне ОСОБА_1 було накладено арешти, складено акти опису та арешту майна.

У березні 2017 року ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.03.2011 року звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою.

Позивач зазначає, що у зв`язку із тим, що апеляційним судом було поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження вищевказаного рішення та відкрито апеляційне провадження, 20.03.2017 року постановою державного виконавця Білгород-Дністровського МР ВДВС скасовано усі арешти, накладені на майно ОСОБА_1 .

Лише, 27.03.2017 року ухвалою апеляційного суд Одеської області заяву ПТ «Піреус Банк МКБ» про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії, щодо відчуження нерухомого майна, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; комплекс, причал «Расєйка», адреса: АДРЕСА_5 ; комплекс, Винпункт, адреса: АДРЕСА_6 ; нежитлова будівля, Швейна майстерня, адреса: АДРЕСА_6 .

Задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, 21.02.2019 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено ухвалу про витребування доказів, згідно якої витребувано з Білгород - Дністровської міської державної нотаріальної контори Білгород - Дністровського міського нотаріального округу Одеської області належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо посвідчення договору дарування нерухомого майна, а саме: 49/1000 житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 21 березня 2017 року, серія та номер: 726, посвідчений 21 березня 2017 року державним нотаріусом Білгород - Дністровської міської державної нотаріальної контори Білгород - Дністровського нотаріального округу Кушнір Іриною Володимирівною. Зобов`язано Білгород - Дністровську міську державну нотаріальну контору Білгород - Дністровського міського нотаріального округу Одеської області надати до суду належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо посвідчення договору дарування нерухомого майна, а саме: 49/1000 житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 21 березня 2017 року, серія та номер: 726, посвідчений 21 березня 2017 року державним нотаріусом Білгород - Дністровської міської державної нотаріальної контори Білгород - Дністровського нотаріального округу Кушнір Іриною Володимирівною. Витребувано у приватного нотаріуса Білгород - Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяни Юріївни матеріали нотаріальної справи по договору дарування нерухомого майна, а саме: 49/1000 житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 10 липня 2017 року, серія та номер: 1697.Зобов`язано приватного нотаріуса Білгород - Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяну Юріївну надати до суду належним чином засвідчені матеріали нотаріальної справи стосовно договору дарування нерухомого майна, а саме: 49/1000 житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 10 липня 2017 року, серія та номер: 1697.

На виконання ухвали суду про витребування доказів, завідувачем Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори було надано копію договору дарування частки житлового будинку від 21.03.2017 року, згідно якого дійсно ОСОБА_1 безоплатно передав у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняв від ОСОБА_1 належні йому 49/1000 часток житлового будинку під АДРЕСА_1 .

Підставою укладання оспорюваного правочину послугували наступні документи: свідоцтво про право власності на нерухоме майно та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно та інші докази належності на праві власності

ОСОБА_1 49/1000 часток житлового будинку під АДРЕСА_1 ; звіт про оцінку майна № НОМЕР_2 -170317-002; довідка з місця реєстрації, про склад сім`ї та прописки № 3;лист № 24 від 16.03.2017 про склад об`єкту 49/1000 часток вищевказаного будинку, лист № 374 з КП «Білгород-Дністровське БТІ».

Таким чином, на укладання договору дарування 49/1000 часток житлового будинку сторонами правочину були надані усі необхідні документи; порушення проведеної процедури нотаріального затвердження договору дарування судом не встановлено.

Також, до суду 29.03.2019 року від приватного нотаріусу Чухрай Т.Ю. Білгород-Дністровського міського нотаріального округу на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшли документи, що стали підставою для подальшого укладання договору дарування вже між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Так, згідно договору дарування частки житлового будинку від 10.07.2017 року, ОСОБА_2 передав безоплатно у власність ОСОБА_3 дарунок у вигляді 49/1000 часток житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Підставою для укладання вищевказаного правочину стало підтвердження наявності у сторони дарувальника відчужуваного майна.

Згідно до приписів ст. 13 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно зі статтею 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом; право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним; права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Обов`язок доведення відсутності в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки покладено на позивача.

Відповідно до правового висновку викладеного ВСУ 19.10.2016 року у справі №6-1873цс16 - при розгляді справ про встановлення фіктивності правочину суди повинні брати до уваги те, що у таких правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Таким чином, визнання судом недійсним договору у зв`язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Посилання позивача на те, що в результаті укладання договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступного дня після скасування арештів виконавчої служби АТ «Піреус Банк МКБ» було втрачено можливість отримання вже сплачених переможцем електронних торгів коштів задля погашення заборгованості ОСОБА_1 перед банком, не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи, адже на момент укладання оспорюваного правочину 49/1000 часток житлового будинку під АДРЕСА_1 / не перебували під обтяженням, більш того жодних доказів оголошення проведення електронних торгів на будь-яке належне ОСОБА_1 майно матеріали справи не містять.

Пов`язаність зв`язку ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , у зв`язку із тим, ОСОБА_1 подарував родичці ОСОБА_3 у тому ж приміщенні у той самий день, коли він подарував спірне приміщення уперше ОСОБА_2 , загалом є непідтвердженим, оскільки відповідач ОСОБА_1 21.03.2017 року подарував належні йому 49/1000 часток житлового будинку АДРЕСА_1 саме відповідачу ОСОБА_2 , а вже згодом ОСОБА_2 виявив свою волю в укладанні наступного правочину з ОСОБА_3 , тож взаємопов`язаності фіктивності оспорюваних правочинів з договором дарування 37/1000 часток житлового будинку АДРЕСА_1 у будь-якому його прояві відсутні.

Більш того, як на підставу для визнання первісного договору дарування, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позивач вказує на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 10.03.2011 року, яке скасоване в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 постановою Одеського апеляційного суду від 29.08.2019 року, а тому суд погоджується з ствердженням представника відповідача ОСОБА_1 , викладеними у письмовій промові, що скасоване рішення не може породжувати ніяких обов`язків відносно нього перед ПАТ «Піреус Банк МКБ» в частині повернення кредиту, тому позивач необґрунтовано посилається на постанови ВСУ про фіктивність укладання договорів з метою уникнення відповідальності за борговими зобов`язаннями, адже в судовому засіданні не доведено їх наявність у відповідача ОСОБА_1 перед АТ «Піреус Банк МКБ».

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у сенсі розуміння вимог чинного законодавства та його застосування до виниклих фактичних правовідносин, судом не вбачається, що при укладанні оспорюваних правочинів, а саме договору дарування, укладеного 21.03.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а згодом 10.07.2017 року при укладанні договору дарування між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .І були наявні ознаки фіктивності, адже позивач не надав жодного доказу, що сторони договору дарування при його укладанні мали інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, доказів того, що сторони договору діяли лише для вигляду, без мети створення юридичних наслідків, тобто, що внутрішня воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву, так само як і не доведено факту не передання майна за договорами дарування, того, що сторони мали умисел відносно створення фіктивного правочину, чи того, що ОСОБА_1 саме задля уникнення відповідальності шляхом покладення стягнення на спірні 49/1000 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 уклав договір дарування, оскільки загалом не доведено наявності у нього заборгованості перед АТ «Піреус Банк МКБ», чи того факту, що відповідач ОСОБА_1 не мав права відчужувати належні йому 49/1000 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Усі ці обставини призводять до необґрунтованості заявлених позовних вимог, а тому у зв`язку із їх недоведеністю, позовні вимоги Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог позивача, також не підлягають задоволенню його вимоги щодо стягнення з відповідачів на його користь витрат по сплаті судового збору у розмірі 1921, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 216, 234, 717 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 12, 13, 81-83, 263, 264, 265,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛ И В :

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: Акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ», код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 20034231, адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 , адреса проживання: АДРЕСА_8 .

Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_9 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН: НОМЕР_7 адреса реєстрації: АДРЕСА_10 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_8 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 .

Повний текст рішення складений 26 грудня 2019 року.

Суддя: