Єдиний унікальний номер 225/4183/18 Номер провадження 22-ц/804/1791/19
Єдиний унікальний номер 225/4183/18 Головуючий у 1 інстанції Ткач Г.В.
Номер провадження 22-ц/804/1791/19 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Гапонова А.В., Тимченко О.О.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу №225/4183/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області

на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 17 квітня 2019 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Торецьк Донецької області,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що її було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 366 КК України у кримінальному провадженні ЄРДР №0001339 від 10 листопада 2015 року. В межах цього кримінального провадження 24 грудня 2015 року слідчим СВ Дзержинського ВП Артемівського відділу поліції ГУНП в Донецькій області їй було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

24 березня 2016 року прокурором Костянтинівської місцевої прокуратури складено обвинувальний акт, що спрямовано до суду.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 19 травня 2017 року кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відмовою прокурора від обвинувачення, що викладено в постанові прокурора від 03 травня 2017 року. Ухвала суду набрала законної сили.

Посилалась на те, що в період з 24 грудня 2015 року по 19 травня 2017 року її незаконно було притягнуто до кримінальної відповідальності на підставі штучно створених доказів, чим їй спричинено моральну шкоду, яку позивач оцінила в 500 000 гривень та матеріальну шкоду в розмірі 12 000 гривень оплати вартості послуг адвоката та

витрати на копіювання документів 431, 25 гривень, які і просила стягнути з відповідачів на її користь.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 17 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення моральної шкоди змінити, стягнувши на її користь 500 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, просить скасувати та стягнути на її користь 12 000 гривень оплати вартості послуг адвоката.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції встановлено обставини справи, але невірно надано їм оцінку, а саме: суд не врахував у повному обсязі обставини, які свідчать про спричинення їй моральної шкоди та невірно визначив розмір відшкодування такої шкоди в грошовому еквіваленті, а також невірно надав оцінку письмовим доказам, поданим нею на підтвердження матеріальної шкоди у вигляді витрат на адвоката.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області

В апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди скасувати та відмовити у задоволенні цій частини позову.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про визначення розміру відшкодування моральної шкоди не враховано вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу відповідачів Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, в якому вона, посилаючись на те, що відзив є необґрунтованим, невмотивованим та упередженим, просить не приймати його до уваги та задовольнити її апеляційну скаргу.

Відповідачем Прокуратурою Донецької області подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому ставиться питання про залишення її апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші сторони відзиви на апеляційну скаргу не подавали.

Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримала та просила її задовольнити. Апеляційну скаргу

Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області просила залишити без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області просила залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , а їх апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Прокуратури Донецької області, посилаючись на доводи, викладені у відзиві, просила апеляційні карги залишити без задоволення, рішення суду без змін.

В судове засідання апеляційного суду представник Головного управління Національної поліції в Донецькій області не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що 23 грудня 2015 року складено та погоджено з прокурором письмове повідомлення про підозру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, що 24 грудня 2015 року вручено останній. Редакція повідомлення про підозру змінювалась 04 січня 2016 року та 18 березня 2016 року. 24 березня 2016 року відносно ОСОБА_1 прокурором затверджено обвинувальний акт (т.1 а.с.13-29).

03 травня 2017 року державним обвинувачем у кримінальному провадженні винесено постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення за ч.1 ст. 366 КК України відносно ОСОБА_1 , що 17 травня 2017 року затверджено заступником керівника Костянтинівської місцевої прокуратури (т.1 а.с.30-32).

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 19 травня 2017 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.366 КК України ЄРДР №0001339 від 10 листопада 2015 року закрито, у зв`язку з відмовою прокурора від державного обвинувачення. Ухвала набрала законної сили 26 травня 2017 року (т.1 а.с. 33).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно п. 4 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області підлягає залишенню без задоволення.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції керувався ст. 56 Конституції України, ст. 1176 ЦК України, Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також врахував правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах, та виходив з того, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно розраховувати, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, що на час розгляду справи становить 4173 гривень згідно зі ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік». Також суд першої інстанції виходив з того, що розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 визначається з мінімальної заробітної плати в розмірі 4173 гривень за період з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - 24 грудня 2015 року до набрання ухвалою суду законної сили - 26 травня 2017 року, що загалом становить: 4173,00 грн. * 17,06 місяців = 71 191,38 гривень, при цьому, суд першої інстанції врахував, що зазначений розмір відшкодування є мінімальною гарантією держави, та, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, глибини моральних страждань позивача, дійшов висновку про компенсацію, яка буде відповідати моральним стражданням позивача в розмірі 100 000 гривень.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам матеріального закону, який був вірно застосований судом при розгляді спору по суті, та фактичним обставинам справи за наступних підстав.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі за текстом Закону № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 4 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Суд першої інстанції правильно керувався тим, що на підставі положень Закону № 266/94-ВР ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання ухвалою суду про закриття кримінального провадження законної сили.

Також, суд першої інстанції вірно врахував, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Оскільки суд першої інстанції визначив моральну шкоду не у мінімально можливому розмірі, встановивши її на рівні 100 000 гривень, а не 71 191,38 гривень (згідно з розрахунком), навів належне обґрунтування такому висновку, то підстав вважати такий висновок суду необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального або процесуального закону не має.

Доводи апеляційних скарг в цій частині не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна шкода у вигляді 12000 гривень на послуги адвоката підлягає відшкодуванню в порядку ст.133,137 ЦПК України. Понесення таких витрат позивачем не доведено у встановленому законом порядку.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального закону, вони не відповідають фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах справи письмовим доказам за наступних підстав.

Так, пунктами 4,5 частини 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Отже, визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правову допомогу, які передбачені ЦПК України, а тому, в даному випадку суд першої інстанції повинен був виходити зі спеціальної норми закону, якою передбачено таке відшкодування.

Як убачається з наявної в матеріалах справи копії квитанції №17 від 25 грудня 2015 року, адвокат Бідашко І.Л. прийняв у ОСОБА_1 12 000 гривень оплату за участь у кримінальній справі. (а.с.96)

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині заслуговують на увагу та є обґрунтованими, у зв`язку з чим, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні матеріальної шкоди в розмірі 12 000 гривень ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині з ухваленням нового про задоволення цій частини позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновку суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції в іншій частині порушено норми матеріального та процесуального права, крім того, вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 367 ЦПК України не належить до повноважень суду апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 12 000 гривень ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, що в розумінні ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, а тому судовий збір має бути віднесений за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 17 квітня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в розмірі 12 000 гривень скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди в розмірі 12 000 гривень.

В іншій частині рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 17 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: А.В. Гапонов

О.О. Тимченко

Повний текст постанови складено 23 серпня 2019 року.

Головуючий О.І. Корчиста