ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9249/19 Справа № 173/789/18 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Фермерського господарства «Агрофірма Чумак» про розірвання договору міни земельних ділянок, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи його тим, що на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 051570 від 02.03.2001 року, виданого Малоолександрівською сільською радою на підставі рішення сесії від 26 лютого 2001 року позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки (паю 60) площею 6.58 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

На підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 051569 від 02.03.2001 року, виданого Малоолександрівською сільською радою на підставі рішення сесії від 26 лютого 2001 року, позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки (паю НОМЕР_5) площею 6.639 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

На підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 051571від 02.03.2001 року, виданого Малоолександрівською сільською радою на підставі рішення сесії від 26 лютого 2001 року позивач ОСОБА_4 , як спадкоємець після смерті батька ОСОБА_5 , є власником земельної ділянки (паю НОМЕР_6) площею 6.456 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2014 року.

На підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 051574 від 02.03.2001 року, виданого Малоолександрівською сільською радою на підставі рішення сесії від 26 лютого 2001 року позивач ОСОБА_3 , є власником земельної ділянки (паю НОМЕР_7) площею 6.343 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Вказані земельні ділянки позивачі згідно договорів оренди землі б/н від 01.01.2007 року та зареєстрованих 26.05.2008 року у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської філії «Центру державного земельного кадастру» передали кожен окремо в оренду строком на 25 років ФГ «Агрофірма Чумак». В подальшому ОСОБА_1 , який діяв і в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 , та ФГ «Агрофірма Чумак» було укладено договір міни вказаних вище земельних ділянок від 15.03.2010 року на аналогічні земельні ділянки розміром 26.75 га, які знаходяться в оренді у відповідача та належать громадянам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . В цей же день було укладено Додаткову угоду № 1 до договору обміну земельних ділянок, згідно до якої було припинено дію договорів оренди земельних ділянок, зазначених вище, припинено сплату орендної плати та земельного податку. Як договір обміну так і додаткова угода до нього набрали чинності в момент їх підписання, що зазначено п.4 Додаткової угоди № 1 від 15.03.2010 року. Також, в цей день було укладено додаткову угоду № 2 до договору обміну земельних ділянок, згідно якої було припинено дію договорів як оренди земельних ділянок від 01.01.2007 року, зазначених вище, так і майнових паїв, переданих позивачами відповідачу згідно до договору оренди від 04.03.2003 року, припинено сплату орендної плати та земельного податку. З моменту укладення вказаного вище договору обміну земельних ділянок від 15.03.2010 року, він виконувався сторонами належним чином фактично до 21.09.2017 року. Однак 21.09.2017 року відповідач порушив свої зобов`язання щодо до Договору міни земельних ділянок, заявив свої права на врожай соняшнику, який був вирощений на них та фактично, в односторонньому порядку розірвав даний договір та відмовився від його виконання. Більш того, працівники відповідача заявили органам поліції про начебто незаконність дій позивача ОСОБА_1 , щодо збору врожаю соняшника, внаслідок чого Верхньодніпровським відділенням Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області було порушене кримінальне провадження за № 0001132 за ознаками скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Весь врожай соняшника в розмірі 62400 кг, внаслідок цього було передано на зберігання відповідача. 06.02.2018 року на адресу відповідача було направлено лист-повідомлення про розірвання договору обміну земельних ділянок (паїв), які належать позивачам та повернення врожаю соняшника, який належить позивачам. Відповідач в своєму листі від 16.02.2018 року повідомив позивачів про невизнання ним договору обміну земельних ділянок від 15.03.2010 року, вказавши, що останній діяв лише один рік з моменту його укладення; вважав чинними договори оренди земельних ділянок, які належали позивачам, від 01.01.2007 року та відмовився повернути врожай соняшнику, який перебуває у відповідача на зберіганні.

Позивачі, в зв`язку з викладеним вище, не мають можливості ані користуватись земельними ділянками, які їм належать на праві власності, оскільки відповідач заперечує розірвання вказаних договорів оренди, ані земельними ділянками, отриманими ними в користування за договором обміну земельних ділянок, так як відповідач заперечує його чинність, що й стало підставою звернення до суду з позовом, згідно якого позивачі просили розірвати договір обміну земельних ділянок, укладений 15 березня 2010 року між ОСОБА_1 , який також діяв в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 і ФГ «Чумак», зобов`язати відповідача повернути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , належні їм на праві власності земельні ділянки в стані придатному для цільового використання, зобов`язати відповідача повернути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , належний їм врожай соняшнику вагою 62400 кг., стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , завдану моральну шкоду в сумі по 25000 грн., кожному та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Розірвано договір обміну земельних ділянок, укладений 15 березня 2010 року, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , який діяв також в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , 1936 року народження, правонаступником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 і ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , з однієї сторони, і ФГ «Агрофірма Чумак», з другої сторони, ( юридична адреса: 51660 м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області вул. Красна, 10 , ). У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову щодо повернення належного позивачам на праві власності врожаю соняшнику вагою 61400 кг, стягнення моральної шкоди в сумі 25000 грн. кожному, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та на неправильне застосування норм матеріального права.

ФГ «Агрофірма Чумак» відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року в оскаржуваній частині - без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 051570 від 02.03.2001 року, виданого Малоолександрівською сільською радою на підставі рішення сесії від 26 лютого 2001 року позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки (паю 60) площею 6.58 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

На підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 051569 від 02.03.2001 року, виданого Малоолександрівською сільською радою на підставі рішення сесії від 26 лютого 2001 року, позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки (паю НОМЕР_5) площею 6.639 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

На підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 051571від 02.03.2001 року, виданого Малоолександрівською сільською радою на підставі рішення сесії від 26 лютого 2001 року позивач ОСОБА_4 , як спадкоємець після смерті батька ОСОБА_5 , є власником земельної ділянки (паю НОМЕР_6) площею 6.456 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2014 року.

На підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 051574 від 02.03.2001 року, виданого Малоолександрівською сільською радою на підставі рішення сесії від 26 лютого 2001 року позивач ОСОБА_3 , є власником земельної ділянки (паю НОМЕР_7) площею 6.343 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Вищевказані земельні ділянки позивачі згідно договорів оренди землі б/н від 01.01.2007 року та зареєстрованих 26 травня 2008 року у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської філії «Центру державного земельного кадастру» передали кожен окремо в оренду строком на двадцять п`ять років ФГ «Агрофірма Чумак».

В подальшому між ОСОБА_1 , який діяв в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 , та ФГ «Агрофірма Чумак» було укладено договір міни вказаних вище земельних ділянок від 15 березня 2010 року на аналогічні земельні ділянки розміром 26.75 га, які знаходяться в оренді у відповідача та належать громадянам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

15.03.2010 року також було укладено між сторонами Додаткову угоду № 1 до договору обміну земельних ділянок, згідно якої було припинено дію договорів оренди земельних ділянок від 31.12.2007 року з 15.03.2010 року, зазначених вище, погоджений обмін земельних ділянок на полі НОМЕР_8 (пай НОМЕР_9, НОМЕР_10,НОМЕР_11, НОМЕР_12), припинено сплату орендної плати та земельного податку, що підтверджується копією додаткової угоди № 1 до договору міни земельних ділянок.

Також, 15.03.2010 року було укладено між сторонами додаткову угоду № 2 до договору обміну земельних ділянок, згідно якої було припинено дію договорів як оренди земельних ділянок від 01 січня 2007 року, зазначених вище, так і майнових паїв, переданих позивачами відповідачу згідно до договору оренди від 04.03.2003 року, припинено сплату орендної плати та земельного податку. Також було викладено в іншій редакції п. 3.5 Договору обміну земельних ділянок, в якому передбачено, що договір обміну земельних ділянок укладено на невизначений термін, договір може бути обмежений у дії за погодженням сторін.

Суд встановив, щовідповідно до укладених в 2007 році договорів оренди земельних ділянок між сторонами існували правовідносини з оренди належних позивачам земельних ділянок.

В 2010 році сторони уклали договір обміну земельних ділянок та додатковими угодами до даного договору погодили, що укладені в 2007 році договори оренди земельних ділянок припиняють свою чинність.

Протягом 2010-2017 років укладений між сторонами договір обміну земельних ділянок та умови додаткових угод до нього виконувалися сторонами в добровільному порядку. Тобто сторони визнавали укладений між ними договір обміну та додаткові умови до нього. Даний факт підтверджується тим, що позивачі сплачували земельний податок, декларували отримані від користування землею прибутки, здійснювали обробіток земельних ділянок, засівали їх, що підтверджується наданими довідками, дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору обміну земельних ділянок, укладеного між сторонами на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Вирішуючи позовні вимоги щодо повернення позивачам належних їм на праві власності земельних ділянок, суд прийшов до наступних висновків.

Як встановлено вище, між сторонами в 2007 році укладені договори оренди земельних ділянок, за якими позивачі передали в користування відповідачу належні їм земельні ділянки. Дані договори укладені строком на 25 років, тобто на даний час є чинними.

При укладенні договору міни земельних ділянок сторони в додаткових угодах погодили, що укладені між ними договори оренди земельних ділянок припиняють свою дію.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що в зв`язку з розірванням договору обміну земельними ділянками, автоматично відновлюють свою дію договори оренди земельної ділянки, укладені між позивачами та відповідачем, строк дії яких не закінчився та які в установленому порядку не визнані недійсними та не розірвані, а тому належні позивачам земельні ділянки (паї) не можуть бути повернені позивачам до закінчення строку дії договорів оренди земельної ділянки.

Також, суд зазначив, що хоч згідно заявлених позовних вимог позивачі ставили вимоги лише про розірвання договору обміну земельними ділянками і не ставили вимоги про розірвання додаткових угод до нього, але в зв`язку з ухваленням рішення про розірвання договору обміну (основного договору) припиняють свою чинність і додаткові угоди до нього, оскільки без основного договору вони не можуть існувати самостійно.

Вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути позивачам належний їм врожай соняшнику вагою 62400 кг, суд прийшов до наступних висновків.

Позивачами надані довідки фермерських господарств «Катерина» та «Минотавр», які виконували роботи по обробітку земельних ділянок і посіву соняшнику в 2017 році на земельних ділянках (пай НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12), замовниками робіт були позивачі. Таким чином судом встановлено, що позивачами на земельних ділянках, якими вони користувались за договором обміну в 2017 року проводились роботи по обробітку землі та посіву зернових культур. Крім того доводи, що дані земельні ділянки використовувались позивачами наведені вище та не спростовані відповідачем.

Відповідно до ухвали слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.12.2017 року вбачається, що ФГ «Агрофірма Чумак» повернене насіння соняшнику в кількості 61640 кг.

За даних обставин суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні даних позовних вимог, оскільки доказів збереження врожаю на час ухвалення рішення суду не надано, а з часу повернення врожаю соняшника відповідачу пройшов тривалий період часу і відповідач не зобов`язувався його зберігати. Ухвалюючи дане рішення, суд посилався на те, що з досліджених ухвал слідчого суді не можливо встановити чи в межах земельних ділянок (паїв НОМЕР_9, НОМЕР_10 НОМЕР_11, НОМЕР_12) зібраний цей врожай, чи й з інших земельних ділянок.

Крім того, додатковою угодою № 2 від 15.03.2010 року до договору обміну земельними ділянками сторони погодили інший вид відповідальності - у вигляді відшкодування збитків.

Відмовляючи позивачам у відшкодуванні моральної шкоди, суд виходив з необгрунтованості та недоведеності таких вимог.

Колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позову щодо повернення належного позивачам на праві власності врожаю соняшнику вагою 61400 кг та стягнення моральної шкоди, оскільки в іншій частині рішення суду апелянтами не оскаржується.

В апеляційній скарзі апелянти посилаються на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; суд повинен був виходити саме з фактичних обставин справи та наданих суду доказів, зокрема, з матеріалів кримінального провадження; вважає, що відповідач повинен відшкодувати та повернути позивачам 61400 кг соняшнику з врожаю цього року, оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення відповідач збирав новий врожай соняшнику. Також, апелянти зазначають, що діями відповідача їм завдана значна моральна шкода, яка виразилася в тому, що порушені їх законі права, як власників, які закріплені ст. 41 Конституції України. Крім того, вказують, що позивачі зазнали фізичних страждань, був порушений їх нормальний життєвий уклад.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянтів, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, факт належності врожаю соняшнику в кількості 61640 кг саме відповідачу встановлено ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області №173/1611/17від 18.12.2017 р. в рамках кримінального провадження №0001132, якою вказаний соняшник повернуто ФГ "Агрофірма "Чумак", як належне відповідачу майно, і цей факт не потребує доказуванню, так як встановлений рішенням суду.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, між сторонами в 2007 році укладені договори оренди земельних ділянок, за якими позивачі передали в користування відповідачу належні їм земельні ділянки. Дані договори укладені строком на 25 років, тобто на даний час є чинними.

Таким чином, в зв`язку з розірванням договору обміну земельними ділянками, автоматично відновлюють свою дію договори оренди земельних ділянок, укладені між позивачами та відповідачем, строк дії яких не закінчився та які в установленому порядку не визнані недійсними та не розірвані.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки земельні ділянки позивачів продовжують перебувати в оренді ФГ "Агрофірма "Чумак", останнім було на законних підставах зібрано врожай.

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог про повернення врожаю, оскільки доказів збереження врожаю на час ухвалення рішення суду не надано, а з часу повернення врожаю соняшника відповідачу пройшов тривалий період часу і відповідач не зобов`язувався його зберігати.

Також, неможливо встановити з ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області №173/1611/17від 18.12.2017 р. в рамках кримінального провадження №0001132, чи в межах земельних ділянок (паїв НОМЕР_9-НОМЕР_12) зібраний цей врожай, чи з інших земельних ділянок.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із Конституцією та законами України, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір компенсації моральної шкоди залежить від характеру діяння особи, яка її заподіяла, а також від негативних наслідків через порушення немайнових прав позивача.

Як встановлено судом першої інстанції, Додатковою угодою № 2 від 15.03.2010 року передбачено відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачам щодо відшкодування моральної шкоди, як необгрунтовані та недоведені, оскільки позивачі не надають жодного належного доказу її заподіяння відповідачем.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано ухвалив рішення в оскаржуваній частині в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наявних в матеріалах даної справи.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтами не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення суду в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова