Ухвала

Іменем України

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 404/3216/17

провадження № 61-15248ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гретченко Ларисою Леонідівною, на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 березня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 09 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 28 грудня 1988 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який було розірвано на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 березня 1997 року. За час шлюбу сторонами було придбано спільне майно, зокрема, 9/50 частини житлового будинку з надвірними будівлями. 21 грудня 1991 року на підставі договору купівлі-продажу сторонами було придбано у спільну сумісну власність 2/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями. 21 травня 1992 року на підстав договору довічного утримання сторонами було придбано 6/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями. Вважає, що на даний час йому з відповідачем належить на праві спільної сумісної власності Ѕ частка спірного житлового будинку з надвірними будівлями, ринкова вартість зазначеної частки будинку становить 438 894,00 грн. Оскільки відповідач не визнає його право на майно, тому просить визнати за кожним із них, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на ј частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у АДРЕСА_1 .

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 березня 2019 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованому у АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованому у АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні суми стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн відмовлено.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 09 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 березня 2019 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті провадження, якщо, зокрема, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв на час виникнення спірних відносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

За змістом статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого ними було придбано Ѕ частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у АДРЕСА_1 , а тому задовольнили позов ОСОБА_4 , визнавши це майно спільним майном подружжя, провівши його поділ в рівних частинах.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 указує на те, що вона набувала у власність 6/25 частин спірного житлового будинку на підставі договору довічного утримання, а тому зазначене частка є її особистою власність, та розподілу між подружжям не підлягає.

За змістом статті 452 ЦК УРСР за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров`я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов`язується надавати відчужувачу довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування догляду і необхідної допомоги.

Установлено, що за умовами договору довічного утримання від 21 травня 1992 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , остання зобов`язалася довічно утримувати ОСОБА_5 , забезпечуючи харчуванням, одягом, доглядом, допомогою і залишити раніше належну їй частину будинку для довічного проживання. В свою чергу ОСОБА_5 передала ОСОБА_1 у власність 6/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у АДРЕСА_1 .

Належним чином оцінивши докази та встановивши, що виконання умов договору довічного утримання потребувало зі сторони позивача значних матеріальних затрат, утримання та забезпечення ОСОБА_5 грошовими коштами, харчуванням, одягом, доглядом, допомогою відобразилося на матеріальному становищі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суди попередніх інстанції обґрунтовано виходили із того, що вказаний договір довічного утримання укладений в інтересах сім`ї, а відтак частка у майні, отримана за вказаним договором, є спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку, що майно набуте сторонами, як за договорами купівлі-продажу так і за договором довічного утримання є спільною сумісною власності подружжя, а тому підлягає поділу у рівних частинах шляхом визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Гретченко Ларисою Леонідівною, на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 березня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 09 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
С. Ю. Бурлаков
В. М. Коротун