Справа № 442/6022/17 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/910/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Львів

Справа № 442/6022/17

Провадження № 22-ц/811/910/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.

суддів Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.

секретар Симець В.І.

за участю представника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 ,

на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2017 рокуу складі судді Хомик А.П.

у справі

за позовом кредитної спілки "Львівська" до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Кредитна спілка «Львівська» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в якому просила стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 11205,59 грн.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2017 року позов Кредитної спілки "Львівська" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки "Львівська" заборгованість у розмірі 11205,59 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Зазначає, що кредитор при неповерненні боржником повної суми кредиту в обумовлений договором строк, у письмовій формі повідомляє поручителя про невиконання боржником його зобов"язання за кредитним договором, проте кредитор, достовірно знаючи про невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором до моменту звернення до суду з даним позовом не повідомляв ОСОБА_2 , як поручителя про виникнення боргу, та не направляв їй будь-яких вимог щодо погашення виниклого боргу.

Вказує, що умовами кредитного договору строк виконання зобов`язань визначено щомісячними платежами, а тому оскільки позичальник не здійснював погашення щомісячних платежів починаючи з жовтня 2016 року тому, ураховуючи положення частини четвертої статті 559 ЦК України, порука є припиненою за період до березня 2017 року.

Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-2387цс15, від 17 вересня 2014 року у справах

№ 6-53цс14, 6-125цс14, № 6-170цс13. Крім того, оскільки кредитна спілка не повідомила її про невиконання боржником прийнятих на себе зобов`язань до дня пред`явлення позову, як визначено пунктом 2.3. договору поруки, то згідно приписів частини четвертої статті 613 та частини першої статті 614 ЦК України у поручителя не виник обов`язок зі сплати солідарно з позичальником процентів, додаткових процентів, неустойки, індексу інфляції та трьох відсотків за період з жовтня 2016 року по серпень 2017 року. У зв`язку з викладеним до стягнення з поручителя солідарно з позичальником підлягає лише 2 733,85 грн основної суми заборгованості за кредитом за період з березня 2017 року по серпень 2017 року.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2017 рокускасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, а також вирішити питання судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог заявлених в суді першої інстанції.

В частині задоволення позовних вимогах щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь

КС «Львівська» заборгованості оскільки такі не оскаржуються відповідачем ОСОБА_3 , тому в силу вимог ч.1,2 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що КС «Львівська» виконала свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кошти, тоді як відповідач належним чином зобов`язання з повернення кредитних коштів та нарахованих процентів не виконав, у зв`язку з чим станом на

15 серпня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 11 205,59 грн, з яких: 5 000,00 грн - тіло кредиту, 2 753,42 грн - відсотки за користування кредитом, 2 512,50 грн - додаткові відсотки за користування кредитом, 137,67 грн - три проценти річних, 802,00 грн - інфляційні втрати, що підлягає стягненню з позичальника та поручителя як солідарного боржника.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 вересня 2016 року між КС «Львівська» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 2016-416 «Ринковий-Готівковий», за умовами якого ОСОБА_3 надано кредит (грошові кошти) у розмірі 5 000,00 грн зі сплатою 60 % річних, а в разі несвоєчасної сплати відсотків за кредит та частини кредиту 95 % річних, з кінцевим терміном погашення 14.09.2017 року.

Згідно п.3.1. сума кредиту сплачується рівними частинами щомісячно протягом всього періоду користування "Про кредитні спілки; нормативно-правовий акт № 2908-III від 20.12.2001р. кредитом, або погодженим графіком.

Відповідно до п. 3.3. сторони погодили графік та розміри погашення кредиту.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 14 вересня

2016 року між КС «Львівська» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язалася відповідати у повному обсязі та солідарно з боржником за виконання нею усіх зобов`язань, що виникли з указаного вище кредитного договору, а саме: повернення кредиту у сумі 5 000,00 грн не пізніше14 вересня 2017 року; сплати відсотків за користування кредитом за ставкою 60 процентів річних; сплати пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом та повернення кредиту у розмірі 0,15 процентів від суми кредиту за кожен день прострочення; сплати збитків, завданих кредитору у зв`язку з неналежним виконанням боржником зобов`язань за кредитним договором.

Пунктом 4.2. договору поруки передбачено, що договір діє до повного виконання зобов`язань боржника або поручителя за кредитним договором.

Встановлено, що відповідачем зобов`язання перед позивачем належним чином не виконано.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із представленого розрахунку заборгованості по кредитному договору №2016-416 від 14.09.2016 року та відсотках, сума несплаченого кредиту станом на 15.08.2017 року становить 11205,59 грн., з яких: 5000 грн. - залишок по кредиту, 2753,42 грн. - заборгованість по відсотках, 2512,50 грн. - заборгованість по додатковим відсоткам; 802 грн. - інфляційні збитки за період з 14.09.2016 року по 15.08.2017 року; 137,67 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Отже, згідно із частиною 2 статті 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до їх виконання або не виконав їх у строк, встановлений договором.

Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

За умовами кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути суму кредиту з відповідними процентами до 14 вересня 2017 року, сплачуючи її частинами згідно з графіком погашення кредиту та сплати процентів, визначеним пунктом 3.3. кредитного договору (до 14 числа кожного місяця).

Сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення періодичних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та у справі № 202/4494/16-ц, за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року та у постанові від 31 жовтня 2018 року втивно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003 р.виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Однак суд першої інстанції не врахував наведених норм матеріального права та того, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення періодичних платежів (згідно з графіком), та дійшли помилкового висновку, що порука діє до повного виконання зобов`язань боржника або поручителя за кредитним договором шляхом повернення наданого боржнику кредиту та сплати процентів.

Положення пункту 4.2. договору поруки від 14 вересня 2016 року про його дію до повного виконання зобов`язань боржника або поручителя за кредитним договором, не є встановленням строку дії поруки у розумінні статей 251, 252 ЦК України.

Ураховуючи, що строк поруки не встановлено, відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, однак суди першої та апеляційної інстанцій не встановили, коли позичальник вчинила останній черговий платіж на погашення заборгованості за кредитним договором

Як встановлено судом після отримання кредиту позичальником ніяких платежів в тому числі і періодичних не проводилось.

Тому перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції не врахував зазначеного при вирішенні вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя та не перевірив чи пред`явив позивач вимоги до поручителя у межах шести місяців за кожним періодичним платежем, та щодо яких платежів порука ОСОБА_2 припинилася, а щодо яких вона діє.

З врахуванням вищенаведеного, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 з вищенаведених підстав.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягнути з кредитної спілки "Львівська" на користь ОСОБА_2 1760 грн судових витрат за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати. Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог кредитної спілки "Львівська" до ОСОБА_2 відмовити повністю.

Стягнути з кредитної спілки "Львівська" на користь ОСОБА_2 1760 грн судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді