Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 601/1437/16

провадження № 61-27273св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первинним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

представники позивача за первинним позовом (відповідача за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач-1 за первинним позовом - ОСОБА_4 ,

відповідач-2 за первинним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_5 ,

представники відповідача-2 за первинним позовом (позивача за зустрічним позовом): ОСОБА_4 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 , подану представником - адвокатом Сідоровою Іриною Анатоліївною, на рішення апеляційного суду Тернопільської області у складі колегії суддів: Хоми М. В., Сташківа Б. І., Костіва О. З. від 20 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_7 . За час їх перебування у шлюбі ними за спільні кошти було побудовано дачний будинок на АДРЕСА_1 , однак право власності було оформлено на ОСОБА_7 , а тому 1/2 частини спірного будинку належить йому як частка у спільній сумісній власності подружжя. Крім того, вважав, що він як непрацездатний вдівець, має право на обов`язкову частку у спадщині, яка становить 1/12 частини спірного будинку.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати за ним право власності на 7/12 частини дачного будинку на АДРЕСА_1 .

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_7 , яка на його ім`я склала заповіт на усе належне їй майно, зокрема, будинок на АДРЕСА_1 та грошовий вклад в АТ КБ «ПриватБанк». Вказував, що спірний будинок є особистою власністю його матері, оскільки був нею збудований особисто ще до реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 . Крім того, відповідач не має права на обов`язкову частку у спадщину, оскільки спадщину в установленому законом порядку не прийняв, із спадкодавцем на момент смерті не проживав, із завою до нотаріуса про прийняття спадщини не звертався.

Посилаючись на вказані обставини, позивач за зустрічним позовом просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_7 на будинок на АДРЕСА_1 та грошовий вклад в АТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2017 року у задоволенні первинного позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за заповітом, що складається із дачного будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований на АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факт придбання спірного будинку ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під час перебування у шлюбі та його статус спільного сумісного майна подружжя. Крім того, суд дійшов висновку, що на час смерті спадкодавець ОСОБА_7 постійно проживала та була зареєстрована на АДРЕСА_2 зі своїм сином ОСОБА_4 , тому ОСОБА_1 не проживав разом із ОСОБА_7 на момент її смерті, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори у шестимісячний строк не подав та не звертався із заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини, а тому не набув права на обов`язкову частку у спадщині.

Частково задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив із того, що останній як спадкоємець за заповітом, прийняв спадкове майно після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , яке складається із спірного будинку, своєчасно звернувшись в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а тому його право підлягає захисту в обраний ним спосіб.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задоволено частково. Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2017 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частини дачного будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 .

Рішення суду змінено в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на цілий дачний будинок АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_5 права власності на 5/6 частини дачного будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 .

У решті рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відмітка у будинковій книзі про реєстрацію місця проживання не може бути абсолютним свідченням постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.Періодичне перебування ОСОБА_7 у зв`язку зі станом здоров`я не за місцем постійного проживання у с. Кімната, а в сина у м. Кременець чи в лікувальному закладі, не можна вважати свідченням того, що подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 не проживало разом постійно. З врахуванням тієї обставини, що ОСОБА_1 проживав постійно із спадкодавцем ОСОБА_7 , тому він вважається таким, що прийняв спадщину, та має право на обов`язкову частку на 1/6 частини.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2018 року представник ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та в частині зміни розміру частки ОСОБА_5 на спадковий будинок та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не з`ясував всіх фактичних обставин справи та дійшов помилкового висновку про прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті його дружини ОСОБА_7 у порядку, передбаченому частиною третьою статті 1268 ЦК України, оскільки належних і допустимих доказів проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем на час відкриття спадщини останній не надав. Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_1 не звертався до суду ні із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час її смерті, ні із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, строк прийняття якої він пропустив без поважної причини.

Оскільки рішення апеляційного суду не оскаржується в частині відмови у задоволенні первинного позову ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частини спірного будинку як частки у спільній сумісній власності подружжя, то в цій частині не є предметом касаційного перегляду (стаття 400 ЦПК України).

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, просить касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 601/1437/16 з Кременецького районного суду Тернопільської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указану справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 липня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 19 лютого 1992 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб.

Згідно архівної довідки № 313 від 05 червня 2006 року рішенням Гаївської сільської ради № 12 від 26 липня 1990 року ОСОБА_7 надано дозвіл на будівництво садово-огороднього будинку в с . Кімната Кременецького району Тернопільської області.

Згідно технічного висновку обстеження збудованого садово-огороднього будинку в с. Кімната Кременецького району Тернопільської області на предмет подальшої його експлуатації (замовник ОСОБА_7 ) та генплану забудови земельної ділянки забудовника, встановлено, що даний будинок збудовано в 1990 році.

Дачний будинок на АДРЕСА_1 зареєстровано 11 грудня 2006 року за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Гаївської сільської ради, що стверджується свідоцтвом про право власності від 11 грудня 2006 року, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно та довідкою № 295 від 22 березня 2016 року, виданою Кременецьким РКБТІ.

13 серпня 2008 року ОСОБА_7 склала заповіт на ім'я ОСОБА_5 , за яким на випадок своєї смерті останньому заповіла дачний житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами та земельну ділянку, що знаходяться на АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

27 серпня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

23 лютого 2015 року ОСОБА_1 , в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини, подав до нотаріуса заяву про відмову від спадкування майна, що залишилось після смерті його дружини ОСОБА_7 , а 03 березня 2015 року відкликав вказану заяву.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що після смерті його дружини ОСОБА_7 відкрилася спадщина на 1/2 частину дачного будинку, він як непрацездатний вдівець має право на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_7 .

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до підпункту 3.22 пункту 3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, уразі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За змістом статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що з 06 лютого 2001 року ОСОБА_7 постійно проживала та була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 разом зі своїм сином ОСОБА_4 , що підтверджується будинковою книгою для прописки громадян.

ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, передбачених підпунктом 3.22 пунктом 3 глави 10 Порядку, які б свідчили про те, що на час смерті він проживав зі спадкодавцем.

Матеріалами справи узгоджується, що 23 лютого 2015 року ОСОБА_1 подав до нотаріуса заяву про відмову від спадкування майна, що залишилось після смерті його дружини ОСОБА_7 , а 03 березня 2015 року відкликав вказану заяву.

Разом із тим, заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 у шестимісячний строк з часу її смерті, як це передбачено частиною першою статті 1269 ЦК України, ОСОБА_1 не подав.

Установивши, що ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій, направлених на прийняття спадщини, не надав доказів факту постійного проживання з ОСОБА_7 на час її смерті, не подав заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк та не звертався із заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про визнання права права на обов`язкову частку у спадщині, що залишилася після смерті ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

За відсутності належних і допустимих доказів факту прийняття спадщини суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті його дружини ОСОБА_7 .

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині та визнання за ОСОБА_5 права власності на спадковий будинок, що розташований на АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_7 , є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині та зміни розміру частки ОСОБА_5 на спадковий будинок і залишає в цій частині в силі рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 , подану представником - адвокатом Сідоровою Іриною Анатоліївною, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частини дачного будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 та зменшення частки ОСОБА_5 у праві власності на дачний будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 скасувати та залишити в цій частині в силі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило