Єдиний унікальний номер: 448/62/19
Провадження № 2/448/313/19
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08.07.2019 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

учасники справи:

законний представник позивача ОСОБА_1 не з`явилася,

представник відповідача Шегинівської сільської ради не з`явився,

третя особа приватний нотаріус Яксманицький Р.С. не з`явився,

представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори не з`явився,

третя особа ОСОБА_2 не з`явилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 до Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, Мостиська державна нотаріальна контората ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , 22.01.2019року в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що батькам її чоловіка ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Вказує, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за свого життя своїм майном не розпорядився. Його Ѕ частину спірного житлового будинку в рівних частинах успадкували ОСОБА_6 та ОСОБА_4 як спадкоємці першої черги спадкування за законом, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали зі спадкодавцем, проте своїх спадкових прав належним чином не оформили.

Крім того, вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , яка за життя також заповіту не складала. Єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом був ОСОБА_4 , який спадщину прийняв, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем, проте своїх спадкових прав належним чином також не оформив.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловік ОСОБА_4 помер. За життя своїм майном він також не розпорядився. Спадкоємцями першої черги за законом є вона ( ОСОБА_1 ) та їхня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стверджує, що у встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини на користь дочки. Однак, в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок дочка не має можливості, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому змушена звертатися до суду із даним позовом.

З огляду на наведене, просить суд визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

В судове засідання законний представник позивача ОСОБА_1 не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Шегинівської сільської ради Львівської області у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності.

Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що не заперечує проти позову.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв`язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені.

Як роз`яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: ОСОБА_5 , 1930року народження (голова двору), його дружина ОСОБА_6 , 1932 року народження, та син ОСОБА_4 , 1970 року народження.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи, за життя, мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/3 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Проте право власності на даний будинок належним чином за власниками не оформлено, правовстановлюючі документи на зазначене майно відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_5 .

Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець ОСОБА_5 заповіту не складав. Спадкоємцями за законом першої черги спадкування на час відкриття спадщини були: дружина померлого - ОСОБА_6 та його син ОСОБА_4 , які у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки постійно проживали та були зареєстрованими разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявили про відмову від спадщини.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №55601410 від 25.03.2019року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_5 в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався.

Таким чином, належна ОСОБА_5 1/3 частка у майні вищевказаного колгоспного двору (спірного житлового будинку), після його смерті перейшла за загальними правилами спадкування до його дружини ОСОБА_6 та сина ОСОБА_4 в рівних частинах (по 1/6 до кожного), в результаті чого останні з урахуванням своїх 1/3 часток належних кожному з них як членам даного колгоспного двору, стали власниками по 1/2 частині майна зазначеного колгоспного двору кожен (1/6+1/3=1/2).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_6 .

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №431/2014, заведеної Мостиською державною нотаріальною конторою 15.12.2014року, за життя спадкодавець ОСОБА_6 заповіту не складала. Спадкоємцем за законом першої черги спадкування на час відкриття спадщини був є син померлої ОСОБА_4 , який у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6 , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, немає.

Таким чином, належна ОСОБА_6 на час смерті 1/2 частка у майні вищевказаного колгоспного двору (спірного житлового будинку), після її смерті перейшла в порядку спадкування за законом до її сина ОСОБА_4 , в результаті чого останній з урахуванням своєї 1/2 частки, став власником майна зазначеного колгоспного двору в цілому.

ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_4 .

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №305/2018, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С., за життя спадкодавець ОСОБА_4 заповіту не складав. Спадкоємцями за законом першої черги спадкування на час відкриття спадщини є дружина померлого ОСОБА_1 та його неповнолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (позивач у справі). При цьому, спадкоємець ОСОБА_1 відмовилася від спадщини після смерті чоловіка на користь дочки ОСОБА_3 , подавши у встановлений законом строк та порядок до нотаріуса заяву про відмову від спадщини. В свою чергу позивач ОСОБА_3 спадщину після смерті батька прийняла, так як ОСОБА_1 від її імені подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, немає.

Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом.

Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ; довідкою, виданою виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради про склад сім`ї на час смерті ОСОБА_5 ; копією спадкової справи №305/2018, заведеної приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. після смерті ОСОБА_4 ; копією спадкової справи №431/2014, заведеної Мостиською державною нотаріальною конторою 15.12.2014року після смерті ОСОБА_6 ; витягами із по господарських книг за 1986-1990 та 1991-1995 роки; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірних житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачами у порядку спадкування.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору залишити за ними.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 200, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачами.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 області;

Відповідач: Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області; місце знаходження: с.Шегині, вул.Дружби, 184, Мостиського району Львівської області; .

Третя особа: приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович; місцезнаходження: АДРЕСА_2 Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області;

Третя особа: Мостиська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області;

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; місце проживання: АДРЕСА_3 Львівської області.

Повний текст судового рішення складено 08.07.2019року.