ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7943/19 Справа № 205/9160/18 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання майна, що є у спільній частковій власності, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання майна, що є у спільній частковій власності.

Вказував, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить йому та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в рівних частках на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2013 року. Разом з тим, хоч відповідач і є власником 1/2 частини домоволодіння, але починаючи з січня 2013 року, з моменту смерті ОСОБА_3 , участі в управлінні домоволодінням не приймає, комунальних платежів не сплачує, жодних поліпшень та поточних ремонт не проводить, підтримку території у належному стані не здійснює. Натомість він, починаючи з січня 2013 року та по теперішній час, проживає у даному домоволодінні та самостійно здійснює повне утримання його в належному стані. Так, він самостійно здійснює опалення домоволодіння, починаючи з січня 2013 року та сплачує всі рахунки за газ. Необхідність опалення домоволодіння з жовтня по квітень пов`язана з тим, що в цей період починається опалювальний період та у випадку не підтримання належної температури всередині домоволодіння можуть з`явитися тріщини, пошкодження стін від морозу та пліснява. Загалом починаючи з січня 2013 року він сплачено кошти за газ, використаний для опалення у розмірі 15.487 грн.50 коп., що підтверджується рахунками, чеками та довідкою.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину витрачених коштів, а саме:

- на поточний ремонт та утеплення домоволодіння у розмірі 4.869 грн. 20 коп.;

- на опалення домоволодіння у розмірі 7.749 грн.67 коп.;

- борг за водопостачання у розмірі 820 грн.58 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2019 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із рішенням місцевого суду ОСОБА_1 оскаржив його до апеляційного суду, просив, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржуване рішення скасувати та позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна; власність зобов`язує, кожен власник має брати участь в різноманітних витратах, пов`язаних з управлінням, утриманням та збереженням спільного майна.

ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повному обсязі, з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2013 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с. 38-40). Із матеріалів даної цивільної справи також вбачається, що інша 1/2 частина спірного домоволодіння належить на праві власності відповідачу по справі ОСОБА_1 .

На підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року усунуто перешкоди ОСОБА_2 в користуванні власністю шляхом вселення у вказане домоволодіння (а.с.60), однак таке рішення фактично не було виконано.

Судом першої інстанції також встановлено, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у проведені технічної інвентаризації домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2018 року, яке набрало чинності 29 січня 2019 року, виділено ОСОБА_2 в натурі 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною вартістю 298.197 грн. 50 коп., що становить 46/100 частин вказаного домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами; а ОСОБА_1 виділено в натурі 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною вартістю 355.282 грн.50 коп., що становить 54/100 частин вказаного домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами. Залишено у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надвірні будівлі та споруди, а саме: споруда №2, споруда №3, споруда №І, споруда № ІІ. А також зобов`язано сторонам забезпечити доступ один одного до відповідних інженерних комунікацій з метою виконання робіт по обладнанню мереж і пунктів обліку електропостачання, газопостачання, водопостачання, інженерних та технічних переобладнань для кожного з співвласників окремо (а.с. 88-89,90-92).

Судом першої інстанції також встановлено, що позивачем за власні кошти проведені роботи з часткового утеплення домоволодіння АДРЕСА_1 загальною вартістю 4.869 грн.20 коп., доказів отримання згоди іншого співвласника на проведення вказаних робіт суду не надано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

- вимога про стягнення із відповідача 4.869 грн.20 коп. вартості утеплення домоволодіння задоволенню не підлягає, оскільки такі роботи були здійсненні без згоди іншого співвласника, і необхідність їх проведення для підтримки функціонування нерухомого майна у нормальному режимі не підтверджена достатніми, належними та допустимими доказами по справі;

- обов`язковою умовою сплати за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень є проживання споживачем у відповідному житловому приміщенні більше ніж місяць;

- 820 грн.58 коп. в рахунок сплати позивачем боргу за водопостачання відшкодуванню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду в частині відсутності обов`язку у відповідача сплачувати вартість послуг за опалення домоволодіння, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

При цьому маються на увазі витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими.

У даній справі, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог позову про відшкодування здійснених ремонтних витрат та витрат на утеплення домоволодіння у розмірі 4.869 грн.20 коп., оскільки позивачем не доведено об`єктивну необхідність проведення ремонтних робіт та утеплення для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик, які визначають його експлуатаційні якості.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Суд першої інстанції обґрунтовано застосував позовну давність до вимог про стягнення сплачених витрат за послуги з опалення домоволодіння, зважаючи на те, що відповідач заявляв про застосування строку позовної давності, наслідком чого є відмова в позові згідно ч.4 ст.267 ЦК України.

Позивач звернувся до суду з позовом 10 грудня 2018 року, вимоги його про відшкодування витрат з оплати за послуги з опалення домоволодіння, сплачені до 10 грудня 2015 року, не підлягають задоволенню у зв`язку з застосуванням строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

За таких обставин, посилання позивача на те, що строк позовної давності має бути поновлений судом, зважаючи на правову необізнаність позивача є необґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що відповідно до ст.360 ЦК України відповідач зобов`язаний відшкодувати понесені позивачем витрати з опалення домоволодіння пропорційно до своєї частки власника у домоволодінні в межах строку позовної давності.

Так, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з опалення домоволодіння у розмірі 6.404 грн. 28 коп. Доказом сплати вказаних послуг позивачем є квитанції від 05 лютого 2018 року на суму - 2.000 грн. (а.с.22), від 05 лютого 2018 року на суму 205 грн.65 коп. (а.с.22), від 04 листопада 2017 року на суму 563 грн.48 коп.(а.с.23), від 26 лютого 2018 року на суму 1.996 грн.91 коп. (а.с.23), від 04 грудня 2017 року на суму 1.482 грн. 03 коп. (а.с.23), від 05 травня 2016 року на суму 374 грн. 40 коп. (а.с.25), від 05 травня 2017 року на суму 525 грн. (а.с.32), від 04 січня 2018 року на суму 1.955 грн.16 коп.(а.с.32), від 23 листопада 2016 року на суму 525 грн.60 коп.(а.с.32), від 06 січня 2016 року на суму 327 грн.60 коп.(а.с.32), від 01 квітня 2018 року на суму 396 грн.60 коп.(а.с.33), від 04 квітня 2018 року на суму 459 грн.22 коп.(а.с.33), від 04 квітня 2018 року на суму 1.996 грн.91 коп.(а.с.33). Загальна сума сплачених позивачем коштів за вказаними квитанціями складає 12.808 грн.56 коп., половина сплачених коштів, яку має відшкодувати відповідач позивачу, складає 6.404 грн.28 коп.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню в частині відмови в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення сплачених витрат за послуги з опалення домоволодіння з наступним частковим задоволенням вказаної вимоги, в іншій частини рішення суду підлягає залишенню без змін.

Крім того, зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 704 грн.80 коп.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сплачених витрат за послуги з опалення домоволодіння.

Вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сплачених витрат за послуги з опалення домоволодіння задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за послуги з опалення домоволодіння у розмірі 6.404 грн. 28 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн.80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.