КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді І інстанції - Савлук Т.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8455/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 25 серпня 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «AUDI Q-5» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу марки «Kia Sportage» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2017 року по справі №359/7565/17, ДТП сталося внаслідок порушення ПДР України ОСОБА_1 .

13 вересня 2017 року, на підставі заяви позивача, спеціалістом - оцінювачем складено Звіт авто товарознавчого дослідження №3234 від 13 вересня 2017 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту ТЗ «AUDI Q-5» д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок пошкодження при ДТП складає 195 244,38 грн., величина втрати товарної вартості КТЗ складає 16 853,36 грн.

Позивачем за власний рахунок проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу загальна вартість склала 195 244,38 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № 30-11 від 18 листопада 2017 року, та квитанцією до прибуткового касового ордеру.

Оскільки відповідач, як особа винна у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, добровільно не відшкодував заподіяні збитки позивач просив задовольнити вказаний позов про відшкодування заподіяної шкоди в судовому порядку.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 95 244,38 грн та понесені судові витрати. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Бірюлін Л.Ю. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено належним чином Звіт товарознавчого дослідження №3234 від 13 вересня 2017 року, який виконаний ФОП « ОСОБА_7 », та вважає його таким, що складено з порушенням норм чинного законодавства. Крім того, вважає, що витрати на проведення ремонту автомобіля не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що весь обсяг робіт по ремонту належного позивачу автомобіля пов`язаний із пошкодженнями, отриманими при ДТП. Також вважає, що проведення авто товарознавчого дослідження ФОП « ОСОБА_7 » є неправомірним, оскільки автомобіль відповідача застрахований в ПрАТ СК «Здорово» тому саме страховий агент вказаного ПрАТ повинен був проводити дослідження пошкодженого автомобіля та визначати вартість спричиненої шкоди.

Враховуючи зазначене, представник ОСОБА_1 - адвокат Бірюлін Л.Ю. просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 , подав відзив на вказану апеляційну скаргу в якій послався на те, що позивачем на підтвердження поданого позову та понесених ним матеріальних витрат було подано відповідні документальні докази, зокрема Звіт товарознавчого дослідження №3234 від 13 вересня 2017 року, який виконаний ФОП « ОСОБА_7 » та акт виконаних робіт №30-11 від 18 листопада 2017 року по ремонту належного йому автомобіля AUDI Q5 ДНЗ НОМЕР_1 , відповідно до якого розмір матеріальної шкоди становить 195244 грн. 38 коп.. Також на підтвердження сплати вказаних коштів було подано і квитанцію до прибуткового касового ордеру про оплату вказаних коштів ФОП « ОСОБА_9 ». Суд вказані докази оцінив з врахуванням вимог ЦПК щодо належності та допустимості. Представник відповідача у справі, приймаючи участь у розгляді вказаної справи, поданих позивачем доказів не спростував, а лише голослівно заперечував вказані докази, тому вважає, рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи викладені в апеляційній скарзі такими, що не спростовують висновків, до яких дійшов суд, постановляючи рішення у вказаній справі.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта адвокат Бірюлін Л.Ю. доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити, зазначивши, що на його думку висновки, викладенні в рішення суду є помилковими, оскільки суд не дав належної оцінки доказам поданих позивачем, а також не врахував, що авто товарознавче дослідження, що проведено ФОП « ОСОБА_7 » не може бути належним доказом, оскільки автомобіль відповідача ОСОБА_1 був застрахований, тому проводити таке дослідження мав би проводити аварійний комісар ПрАТ СК «Здорово», де був застрахований вказаний автомобіль, або страховий комісар призначений МТСБУ в скарзі якщо така страхова компанія ліквідована.

Крім того вважає, що докази, подані позивачем щодо проведення відновлювального ремонту є неналежними оскільки, як слідує з матеріалів справи, пошкодження автомобіля позивача під час ДТП відбулося із лівої сторони, а замінювалися деталі в тому числі і з правої сторони, що є неправомірним. Також вважає, що вартість запасних частин використаних на ремонт автомобіля позивача, яка указана в Акті виконаних робіт значно перевищує вартість вказаних деталей, що реалізуються офіційним представником АУДІ в Україні.

Представник позивача, адвокат Юхименко С.Ю. при апеляційному розгляді справи заперечив щодо доводів апелянта, та вважає їх необґрунтованими, оскільки належними та допустимими доказами відповідач не спростував позовні вимоги позивача, а також не спростував висновки, викладені в рішенні суду.

Щодо проведення дослідження обсягу спричинення пошкоджень та вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача аварійним комісаром страхової компанії ПрАТ СК «Здорово», де була застрахована відповідальність відповідача у справі, представник позивача зазначив, що зверталися до вказаної страхової компанії, однак її не виявилося за юридичною адресою вказаною в страховому полісі відповідача, а МТСБУ не здійснює виплати поки ПрАТ СК «Здорово» не ліквідовано. Тому, з врахуванням викладеного просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 4-5).

Відповідно до вказаної постанови встановлено, що 25 серпня 2017 року о 13 год. 40 хв. відповідно до протоколу серії БД №008825 від 25 серпня 2017 року, на дачному масиві Осокорки, Гнідинської с/р по вул. Дніпровська 2, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «КІА» д.н.з. НОМЕР_2 , не був уважним при повороті ліворуч, не впевнився, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не врахував ширину проїжджої частини внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «AUDI Q-5» д.р.н. НОМЕР_1 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Kia Sportage» д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , застрахована в ПрАТ «СК «Здорово» згідно Полісу обов`язкового страхування № АМ/1143549, з визначеним лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000 грн, а за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн (а.с. 99).

В подальшому, 28 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Здорово» із заявою-повідомленням про настання страхового випадку (а.с.100).

Відповідно до Звіту товарознавчого дослідження №3234 від 13 вересня 2017 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП « ОСОБА_7 » вартість відновлювального ремонту складає 195 244,38 грн (а.с.8-27).

Окрім того, відповідно до Акту виконаних робіт 30-11 від 18 листопада 2017 року, та квитанції до прибуткового касового ордеру №30-11-02 від 18 листопада 2017 року позивач у справі сплатив ФОП « ОСОБА_9 » 195 244, 38 грн за ремонтні роботи автомобіля «AUDI Q-5» д.р.н. НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності (а.с.28, 29, 30, 83,85) .

Вирішуючи вказаний спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 вартість матеріального збитку в розмірі 212 097, 74 грн, а цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Здорово» на суму 100 000 грн за завдану майнову шкоду, то обґрунтованим є розмір стягнення в межах фактично понесених витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, що складає 195 244,38 грн і у відповідності до норм чинного законодавства суд зменшив вказану суму на 100 000 грн (ліміт відповідальності страховика за страховим полісом) і стягнув на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 95 244, 38 грн.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, відповідно до положень п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно із положенням ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Вказаний закон також роз`яснює, що саме відноситься до шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, а саме: шкода, яка пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої майну потерпілої особи страховиком, якщо цивільно-правову відповідальність винної особи у дорожньо-транспортній пригоді було застраховано у передбаченому законом порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «Здорово», що підтверджується полісом обов`язкового страхування № АМ/1143549, з визначеним лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000 грн, а за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн (а.с. 99).

Окрім того, ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Здорово» із заявою-повідомленням про настання страхового випадку (а.с.100).

Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Як вбачається із наданої копії заяви-повідомлення про пошкодження транспортного засобу внаслідок страхового випадку від 28 серпня 2017 року, ОСОБА_1 виконав покладений на нього обов`язок і повідомив страхову компанію про настання страхового випадку (а.с.100).

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. ( ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням обставин справи суд може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

У відповідності до положень цього Закону майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 9 цього ж Закону, Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Оцінка майна проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції країни та Фондом державного майна України № 1074/8395 від 24.11.2003 року.

Пунктом 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 24.11.2003. № 142/52092, передбачено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу.

Як вбачається із доказів, наданих до суду, відповідно до Звіту товарознавчого дослідження №3234 від 13 вересня 2017 року, який виконаний ФОП « ОСОБА_7 » вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Audi Q5, д.н.з. НОМЕР_1 складає 212 097, 74 грн, а вартість відновлювального ремонту - 195 244,38 грн. Вказані затрати по ремонту автомобіля, понесені позивачем підтверджуються також квитанцією до прибуткового касового ордера №30-11-02 від 18 листопада 2017 року (а.с.12, 28-29, 83).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 було застраховано в ПрАТ «СК «Здорово», де об`єктом страхування виступає автомобіль «Kia Sportage» д.н.з. НОМЕР_2 , а ліміт відповідальності встановлено в межах 100 000 грн за шкоду, завдану майну потерпілої особи, то суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що позивач у справі ОСОБА_3 дійсно має право на відшкодування шкоди, завданої його майну у розмірі 195 244,38 грн, зокрема останній має право на відшкодування 100 000 грн за рахунок коштів страхової компанії, та решти суми за рахунок коштів особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді.

Проте, позивач у справі ОСОБА_3 не звернувся до страхової компанії відповідача ПрАТ «СК «Здорово» з метою відшкодування завданої йому шкоди, а звернувся одразу до відповідача з вимогою про стягнення вказаної суми коштів.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), та 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року постановлено з дотриманням норм чинного законодавства.

Доводи апелянта про не відповідність висновку суду в частині визначення розмірі матеріальної шкоди пов`язаної із проведення ремонтних робіт відповідно до Акту виконаних робіт 30-11 від 18 листопада 2017 року характеру отриманих пошкоджень при ДТП, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки із вище вказаного Акту слідує, що заміну пошкоджених частин здійснювалася саме із лівої частини автомобіля позивача, за виключенням тих деталей, які замінювалися повністю зокрема підрамник передньої вісі. Крім того, колегія суддів, даючи вказаним доводам апелянта оцінку, враховує вимоги ст. 76-78, 81 ЦПК України, зокрема обов`язок сторони довести, а іншої сторони спростувати наведені позивачем докази належними та допустимими доказами.

Так, позивач у справі звертаючись до суду із вказаним позовом на підтвердження заявлених позовних вимог надав до суду Звіт авто товарознавчого дослідження №3234 від 13 вересня 2017 року, який виконаний ФОП « ОСОБА_7 » згідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Audi Q5, д.н.з. НОМЕР_1 складає 212 097, 74 грн, а вартість відновлювального ремонту - 195 244,38 грн., а також Акт виконаних робіт по проведенню відновлювального ремонту №30 -11 від 18 листопада 2017 року та квитанцію до прибуткового касового ордера №30-11-02 від 18 листопада 2017 року (а.с.12, 28-29, 83).

Відповідач та його представник належними та допустимими доказами зазначені позивачем обставини та надані ними докази не спростували, а посилання апелянта на незаконність проведення дослідження ФОП « ОСОБА_10 » є безпідставними, оскільки відповідно до сертифікату №846/16 від 25 жовтня 2016 року виданого Фондом Державного майна України, ОСОБА_7 , останній має право на проведення оцінки колісних транспортних засобів ( а.с. 27).

Також із матеріалів справи вбачається, що ремонт пошкодженого автомобіля позивача виконаний ФОП ОСОБА_9 , який відповідно до виписки із ЄДРЮ та ФОП є суб`єктом підприємницької діяльності в сфері технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів.

З врахуванням викладеного апеляційний суд доходить висновку, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі не спростовують висновків, викладених в рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 21 серпня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв