Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
справа № 537/4051/16-ц
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (головуючого), Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року залишив без змін.
При цьому колегія суддів, зробила висновок, що: «розмір шкоди, встановлений вироком, не відповідає сумі боргу за розпискою. На інші обставини та докази позивач в обґрунтування своїх вимог і розміру заподіяної злочином шкоди не посилається. Правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні. Принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (стаття 11 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій). Відповідно до статті 4, пункту 5 частини другої статті 119 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Надана позивачем розписка підтверджує факт наявності між сторонами правовідносин за договором позики. Ураховуючи викладене, обґрунтованим є також висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що наявність вказаної розписки не має значення для вирішення даної справи по суті та може бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою».
Не можу погодитися із цим висновком колегії суддів з таких мотивів.
1. Суди встановили, що вироком Крюківського райсуду м. Кременчука від 15 квітня 2016 року ОСОБА_2 засуджена за частиною третьою статті 185 КК України до 3 років позбавлення волі. ОСОБА_2 визнана винною в тому, що 24 лютого 2016 соку близько 23 год. з його гаражу ОСОБА_1 , розташованого на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , викрала бензопилу «ЕКО» серії КС 352 ES; 01 березня 2016 року біля 22 год. з цього ж гаражу викрала болгарку марки «Росмаш РШМ-900» та електролобзик марки «Штерн JS 65».
1.1. Вирок Крюківського райсуду м. Кременчука від 15 квітня 2016 року набрав законної сили 16 травня 2016 року.
1.2. 16 квітня 2016 року ОСОБА_2 була написана розписка відповідно до якої, остання зобов`язувалася повернути борг ОСОБА_1 в сумі 15 000 грн протягом 5 місяців, з виплатою 3 000 грн кожний місяць.
1.3. Розписка була написана в рахунок відшкодування шкоди завданої злочином, і ніяких грошових коштів ОСОБА_2 за розпискою від ОСОБА_1 не отримувала та останнім не надавалися.
2. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
2.2. Сторонами у справі було укладено договір про відшкодування шкоди, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 16 квітня 2016 року, в якому сторони домовилися про розмір, спосіб та строки відшкодування шкоди.
3. За таких обставин, колегії суддів касаційну скаргу потрібно було задовольнити, оскаржені скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Суддя В. І. Крат