КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року місто Київ

справа № 757/35696/15

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2019 року про задоволення скарги частково, постановлену під головуванням судді Підпалого В.В., у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Петренка Сергія Вікторовича протиправними та зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Петренка С.В., в якій просила:

визнати протиправними дії державного виконавця, заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Петренка С.В. щодо розрахунку суми заборгованості, проведеного 31 липня 2018 року;

скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у ВП №51699743 від 31 липня 2018 року.

В мотивування вимог посилалася на те, що Відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області здійснює виконавче провадження №51699743 із примусового стягнення із ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, починаючи з 28 вересня 2015 року і до повноліття.

Вказувала, що вона неодноразово зверталась із клопотанням про проведення перерахунку суми аліментів, розрахунок яких має включати суму коштів, отриманих боржником ОСОБА_2 на свої банківські рахунки.

Зазначала, що розрахунок заборгованості від 31 липня 2018 року здійснений державним виконавцем - заступником Відділу примусового виконання судових рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівський області Петренко С.В. є не законним та таким, що має бути скасованим, оскільки проведений на припущеннях, який не підтверджений офіційними та достовірними відомостями, що є порушенням ст.ст.81, 195 СК України, Постанови КМУ від 26 лютого 1993 року №146, Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 та суперечить іншим ухваленим в порядку нагляду за виконавчим провадженням, судовим рішенням.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2019 року скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Дії державного виконавця заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Петренка С.В. щодо розрахунку суми заборгованості, проведеного 31 липня 2018 року у виконавчому провадженні №51699743 визнано неправомірними.

В іншій частині скарги відмовлено.

Частково не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, стягувач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просила оскаржувану ухвалу скасувати в частині відмови в задоволенні скарги щодо скасування розрахунку заборгованості від 31 липня 2018 року та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що проаналізувавши виконавче провадження, вбачається, що заступник начальника Відділу примусового виконання судових рішень Управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області Петренко С.В. вийшов за межі своєї компетенції, здійснивши виконавчі дії у ВП 51699743 без прийняття відповідних рішень про прийняття до свого провадження виконавчого провадження №51699743, адже всупереч Розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5, не було прийнято письмового доручення начальника цього відділу та постанову про прийняття до виконання виконавчого документа.

Зазначала, що судом встановлено, що при проведені такого розрахунку не було враховано всіх доказів про види доходів боржника, пояснень сторін виконавчого провадження та, зокрема, й розрахунку, що був здійснений 13 липня 2018 року, тому вважає, що розрахунок має бути скасований в судовому порядку.

Зауважувала, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не навів обґрунтування причин відхилення доводів стягувача щодо необхідності скасування довідки-розрахунку від 31 липня 2018 року.

Вказувала, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що виконавче провадження фактично не було передано іншому державному виконавцю, адже на сьогоднішній час державний виконавець Бабенко В.М. і надалі здійснює вказане виконавче провадження.

10 грудня 2019 року від представника боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

23 грудня 2019 року від заявника ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшла заява, в якій остання просила залишити її апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2019 року без розгляду.

Стягувач ОСОБА_1 , заступник начальника Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Петренко С.В. та боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явилися у судове засідання, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів відхиляє клопотання стягувача ОСОБА_1 про залишення її апеляційної скарги на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2019 року без розгляду, оскільки положеннями п.1 ч.1 ст.362 ЦПК України визначено, що після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу може заявити клопотання про відмову від скарги. Залишення апеляційної скарги без розгляду нормами ЦПК України не передбачено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково скаргу та визнаючи дії державного виконавця заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Петренка С.В. щодо розрахунку суми заборгованості, проведеного 31 липня 2018 року у виконавчому провадженні №51699743 неправомірними, суд першої інстанції виходив з того, що при здійсненні розрахунку заборгованості від 31 липня 2018 року державним виконавцем Петренком С.В. не було враховано всіх доказів про види доходів боржника, пояснень сторін виконавчого провадження та зокрема й розрахунку, що був здійснений 13 липня 2018 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувач ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця в порядку статті 447 ЦПК України.

Зі змісту скарги та заявлених вимог вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується з розрахунком заборгованості по аліментам від 31 липня 2018 року проведеним заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Петренком С.В., вказуючи, що він проведений на припущеннях, без врахування розрахунку сум заборгованості, проведеного 13 липня 2018 року, всупереч наявним у виконавчому провадженні доказам.

Натомість боржник вказує, що заборгованості по аліментам у нього не має і вважає проведений державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментам та зроблений на цій підставі висновок про відсутність заборгованості, правомірними.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язанийздійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 71 вказаного Закону розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку, встановленому СК України.

Частинами 1, 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини 8 статті 71 вказаного Закону спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом, за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Стаття 195 СК України встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Частиною 1 статті 4 ЦПК Українизакріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПКУкраїни).

Згідно із частиною 1 статті 19 ЦПК Українисуди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, враховуючи вищезазначені вимоги закону та ту обставину, що між сторонами виконавчого провадження (стягувачем і боржником) виник спір щодо розміру заборгованості по аліментам, то такий спір, в силу вимог закону, підлягає вирішенню судом в порядку позовного провадження з дотриманням процедури визначеної відповідним процесуальним законом.

На вказані вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого розглянув вимоги заявника в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, в той час як Закон України «Про виконавче провадження» та Сімейний кодекс України, передбачають, що у разі незгоди заінтересованої особи з обчисленим державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом.

При цьому, слід зазначити, що указані нормативні акти не передбачають можливість оскарження розрахунку державного виконавця про розмір заборгованості, так як обчислення заборгованості за аліментами є обов`язком останнього, який визначений на законодавчому рівні.

Аналогічні правові висновки містяться у постановахВерховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №756/13754/14-ц, від 30 серпня 2018 року у справі №2-191/2005.

А відтак, у задоволенні скарги слід відмовити з вищевказаних підстав.

Доводи апеляційної скарги стягувача про те, що заступник начальника Відділу примусового виконання судових рішень Управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області Петренко С.В. вийшов за межі своєї компетенції, здійснивши виконавчі дії у ВП 51699743 без прийняття відповідних рішень про прийняття до свого провадження виконавчого провадження №51699743, адже всупереч Розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5, не було прийнято письмового доручення начальника цього відділу та постанову про прийняття до виконання виконавчого документа колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , звертаючись до суду зі скаргою на дії заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Петренка С.В. не обґрунтовувала її, зокрема, тим, що заступник начальника Петренко С.В. вийшов за межі своєї компетенції та відповідно не мав повноважень здійснювати виконавчі дії в межах виконавчого провадження №51699743.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні скаргиОСОБА_1 відповідно до положень п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2019 року - скасувати на постановити нову.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Петренка Сергія Вікторовича протиправними та зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа: ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: