Номер провадження: 22-ц/813/7618/19
Номер справи місцевого суду: 521/3825/19
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: № 521/3825/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк», 2) Державний реєстратор комунального підприємства Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області «Агенція реєстраційних послуг» - Манюта Сергій Васильович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», Державного реєстратора комунального підприємства Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області «Агенція реєстраційних послуг» - Манюти Сергія Васильовича про скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою представника Борщенка Костянтина Юрійовича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Альфа-Банк», на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси постановлену у складі судді Тополевої Ю.В. 11 березня 2019 року, про забезпечення позову,

встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) скасувати рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 44620753 від 14.12.2018 року; 2) визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначає про те, що ОСОБА_1 є законним власником спірної, вищенаведеної квартири, оскільки право власності за Банком було зареєстровано із суттєвими порушеннями діючого законодавства та її прав (а. с. 2 - 6).

Одночасно з позовом ОСОБА_1 надала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 .

Наведена заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що у випадку відчуження квартири нинішнім, незаконним як на думку позивачки, власником цієї квартири ПАТ «Альфа Банк», захист законних прав позивачки буле неефективним. Отже, позивачка просить забезпечити їй реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на її користь, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (а. с. 40 - 41).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2019 року вищевказану заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою - АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ПАТ «Альфа Банк» (а. с. 44 - 45).

В апеляційній скарзі представник АТ «Альфа Банк» просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2019 року про забезпечення позову. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувану ухвалу постановлено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Апелянт посилається на те, що заходи забезпечення позову є необґрунтованими та передчасними, адже доказів щодо вчинення Банком дій, які направлені на відчуження вказаної квартири, матеріали справи не містять. Судом першої інстанції не було розглянуто питання щодо можливості застосування зустрічного забезпечення.

У судовому засіданні представник Банку підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили, заяв, клопотань не надали.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо забезпечення позову, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку учасників, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду і є підстави для застосування таких заходів (а. с. 44 - 45).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України, згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, зокрема, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову відповідає зазначеним вимогам.

В позовній заяві позивач заявляє вимоги про скасування рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 44620753 від 14.12.2018 року та визнання за ОСОБА_1 право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 . До вказаної державної реєстрації наведене нерухоме майно належало ОСОБА_1 .. В позові ОСОБА_1 просить визнати протиправними дії ПАТ «Альфа Банк» та державного реєстратора Манюти С.В., вказуючи на незаконність дій відповідачів, за наслідком яких ПАТ «Альфа Банк» отримало у власність належну ОСОБА_1 квартиру.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було додержано правил співмірності виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, зокрема, з вимогою позовної заяви про визнання за ОСОБА_1 право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 .

Колегія суддів також приймає до уваги, що зі змісту апеляційної скарги не вбачається посилань на обов`язковість зустрічного забезпечення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Низкою рішень Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (зокрема рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 04.12.1995 р. та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003 р.).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

З огляду на вищевикладене апеляційний суд приходить до висновку, що задовольняючи вимоги вищевказаної заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не припустився надмірного формалізму, постановив законне та обґрунтоване рішення для забезпечення реального та ефективного виконання можливого судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивачки, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Доводи апеляційної скарги є такими, які не мають наслідку задоволення апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу про забезпечення позову без порушень діючого законодавства, підстави для її скасування, зміни в межах доводів апеляційної скарги АТ «Альфа Банк» відсутні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргупредставника Борщенка Костянтина Юрійовича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе