Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 758/7143/15-ц

провадження № 61-25134 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - публічне акціонерне товариство «Київенерго»;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року у складі судді Шаховніної М. О. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 липня 2017 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») про визнання необґрунтовано завищеними нараховані платежі та заборгованість за спожиту електроенергію та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 30 грудня 2005 року між ним та ПАТ «Київенерго» було укладено договір про користування електроенергією у квартирі АДРЕСА_1 . Під час проведення розрахунків за спожиту електроенергію за даними ПАТ «Київенерго» у нього виникла заборгованість (сальдо), яка станом на 01 грудня 2014 року згідно з рахунком від 03 січня 2015 року складає 63 грн 01 коп.

Вказував, що розрахунки між сторонами здійснювалися на підставі показників лічильника електроенергії та ним у період з 01 грудня 2014 року по 31 жовтня 2015 року було спожито і враховано 1420 кВт/г електричної енергії, натомість відповідачем за цей період було нараховано плату за спожиті 1641 кВт/г, які ним не було використано.

Зазначав, що у наданих відповідачем рахунках нарахування зроблені на підставі не передбачених ПКЕЕН «розрахункових» показників лічильників, які не відповідають фактичним на початок періоду споживання та є штучно завищеними.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , з у рахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати необґрунтовано завищеними нараховані платежі за спожиту електроенергію за період з 01 грудня 2014 року по 31 жовтня 2015 року та необґрунтовано нарахованою заборгованість (сальдо) на суму 63 грн 01 коп., зобов`язати відповідача зробити перерахунок із врахуванням фактичних показників лічильника електроенергії та зменшити розмір нарахованої плати на суму 63 грн 01 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, позивач не надав жодних доказів відсутності у нього заборгованості перед відповідачем та доказів того, що він кожен місяць надавав відповідачу фактичні показники свого лічильника станом на перше число поточного місяця.

Короткий зміст судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позовних вимог. Зобов`язано ПАТ «Київенерго» зробити перерахунок нарахованих платежів за користування електричною енергією ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2014 року по 01 червня 2015 року у відповідності до фактичних показників лічильника електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року рішення апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2016 року в частині позовних вимог про зобов`язання провести перерахунок із врахуванням фактичних показників лічильника електроенергії та зменшення розміру нарахованої плати скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04 липня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 63 грн 01 коп. за спожиту електричну енергію, яка виникла упродовж 2013-2014 років, унаслідок оплати фіксованими сумами без урахування фактично спожитої електричної енергії. Згідно з рахунком відповідача за електроенергію № 18548235 від 03 січня 2015 року фактичні показання станом на 14 грудня 2014 року становили 15688 кВт/г. Сальдо станом на 01 грудня 2014 становило 63 грн 01 коп., тому необґрунтованими є доводи позивача про те, що вказана заборгованість виникла за період з грудня 2014 року по жовтень 2015 року. Крім того, судом враховано, що формуючи рахунки на електроенергію, ПАТ «Київенерго» враховує надані споживачем (абонентом) показники лічильника, які внесені останнім до електронної книжки обліку електроенергії, а також враховує контрольні (прогнозовані) показники лічильника обліку електроенергії на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії за попередній період. У разі надання споживачем будь-яким способом (внесення даних в особистий кабінет на сайті енергопостачальника або зазначення в рахунках на оплату електроенергії) фактичних показників лічильника ПАТ «Київенерго» здійснює перерахунок витрат електроенергії та встановлює фактичну суму до сплати споживачем. З урахуванням наведених обставин, а також того, що енергопостачальник має вільний доступ до засобу обліку електроенергії, який знаходиться на сходовій клітині в будинку, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої про правильність нарахувань ПАТ «Київенерго» за спожиту електроенергію ОСОБА_1 та відсутність правових підстав про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок з урахуванням фактичних показників лічильника електроенергії та зменшення розміру нарахованої плати.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 758/7143/15-ц із Подільського районного суду м. Києва.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано, що перегляду у порядку апеляційного провадження підлягало судове рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про проведення перерахунку спожитої електричної енергії, тоді як висновки суду апеляційної інстанції стосуються виниклої заборгованості та правильності нарахувань ПАТ «Київенерго». Крім того, суд апеляційної інстанції не перевірив обставин справи та не дослідив доказів стосовно того, що нараховані відповідачем обсяги електроенергії (1641 кВт/г) не відповідають фактично спожитим (1420 кВт/г). Також зазначав, що суд не перевірив доводи відповідача про те, що зняті ПАТ «Київенерго» показники лічильника враховані у розрахунках і нарахування проведені за фактичними показниками лічильника, та не дослідив відповідність нарахованих обсягів і знятих енергопостачальником показань лічильника у наданих ним рахунках. Зазначав, що судом застосовані правові норми, дія яких не поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами, зокрема частини першої статті 626, статті 714 ЦК України, та пункти 19-21, пункт 42 ПКЕЕН, та вказував, що предметом позову є штучно завищені виконавцем послуг обсяги електроенергії, які споживачу не були надані, що передбачає врахування норм законодавства про житлово-комунальні послуги та захист прав споживачів.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання необґрунтовано завищеними нараховані платежі за спожиту електроенергію та нараховану заборгованість не оскаржується, а тому в силу частини першої статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що30 грудня 2005 року між ОСОБА_1 (споживач) та ПАТ «Київенерго» (енергопостачальник) було укладено договір про користування електричною енергією № 3 за адресою: АДРЕСА_1 , за умовами якого енергопостачальник зобов`язався надійно постачати споживачу електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 3,3 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки та якості, а споживач зобов`язався оплачувати одержувану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором.

У пункті 11 Договору визначено, що споживач електричної енергії зобов`язується дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про користування електричною енергією; оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору; забезпечувати доступ представників енергопостачальника до квартири або іншого об`єкта для обстеження приладу обліку, електроустановок та електропроводки.

Пунктом 13 Договору передбачено, що енергопостачальник має право перевіряти стан приладів обліку та знімати показання, відповідно до умов договору.

Згідно пункту 13 Договору енергопостачальник зобов`язується проводити не менш як один раз на 6 місяців контрольне знімання показань приладів обліку у споживача відповідно до затверджених графіків.

Згідно з рахунком відповідача за електроенергію № 18548235 від 03 січня 2015 року фактичні показання станом на 14 грудня 2014 року становили 15688 кВт/г. Сальдо станом на 01 грудня 2014 становило 63 грн 01 коп.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що споживачами енергії є суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої, другої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (частина третя статті 714 ЦК України).

Судами встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Київенерго» діють зобов`язальні правовідносини про постачання та користування електричною енергією, згідно яких енергопостачальник бере на себе зобов`язання постачати споживачеві електричну енергію, а споживач зобов`язується оплачувати фактично спожиту електричну енергію у терміни передбачені договором.

Крім загальних положень цивільного законодавства, відносини між громадянами та енергопостачальниками регулюються Правилами користування електричною енергією для населення (далі - ПКЕЕН),затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 26липня 1999 року № 1357 із змінами та доповненнями.

Згідно пункту 42 ПКЕЕН (тут і далі у редакції, яка була чинною на момент нарахування заборгованості) одним із обов`язків споживача є оплата житлово-комунальних послуг, в тому числі за спожиту електроенергію, у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 19 ПКЕЕН розрахунки для населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку.

Пунктом 20 ПКЕЕН встановлено, що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Згідно пункту 21 ПКЕЕН знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. За власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати показання приладів обліку у споживача.

Якщо доступ до засобу обліку неможливий, представник енергопостачальника виписує платіжний документ на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії за попередній період, про що робиться відповідна позначка в особовому рахунку побутового споживача. Якщо протягом двох розрахункових періодів представник енергопостачальника не мав доступу до засобу обліку, він залишає побутовому споживачу в поштовій скриньці повідомлення про дату наступного відвідання чи прохання передати покази засобу обліку енергопостачальнику. Якщо після цього побутовий споживач не передав відомостей про кількість спожитої електричної енергії, енергопостачальник має право через 30 днів після дати відправлення письмового попередження припинити постачання електричної енергії побутовому споживачу (пункт 30 ПКЕЕН).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що заборгованість у ОСОБА_1 за спожиту електричну енергію у розмірі 63 грн 01 коп. виникла упродовж 2013-2014 років внаслідок оплати фіксованими сумами без урахування фактично спожитої електричної енергії.

Згідно рахунку за електроенергію № 185448235 від 03 січня 2015 року, виданого відповідачем, фактичні показання станом на 14 грудня 2014 року становили 15688 кВт/г. Сальдо станом на 01 грудня 2014 становило 63 грн 01 коп. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважав необґрунтованими посилання позивача на те, що вказана заборгованість виникла за період з грудня 2014 року по жовтень 2015 року. Зазначені позивачем доводи також спростовуються розрахунком заборгованості за спожиту електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1 , наявним в матеріалах справи (а.с. 38-42).

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, що формуючи рахунки на електроенергію, ПАТ «Київенерго» враховує надані споживачем (абонентом) показники лічильника, які внесені останнім до електронної книжки обліку електроенергії, а також враховує контрольні (прогнозовані) показники лічильника обліку електроенергії на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії за попередній період. У разі надання споживачем будь-яким способом (внесення даних в особистий кабінет на сайті енергопостачальника або зазначення в рахунках на оплату електроенергії) фактичних показників лічильника ПАТ «Київенерго» здійснює перерахунок витрат електроенергії та встановлює фактичну суму до сплати споживачем.

З урахуванням наведених обставин, а також того, що енергопостачальник має вільний доступ до засобу обліку електроенергії, який знаходиться на сходовій клітині в будинку, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку проправильність нарахувань ПАТ «Київенерго» за спожиту електроенергію ОСОБА_1 та відсутність правових підстав про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок з урахуванням фактичних показників лічильника електроенергії та зменшення розміру нарахованої плати.

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанціїщодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання провести перерахунок із врахуванням фактичних показників лічильника електроенергії відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара