ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1628/2524/12 Номер провадження 22-ц/814/3380/19Головуючий у 1-й інстанції Личковаха О.О. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області, постановлену 14 грудня 2012 року у складі судді Личковахи О.О.

по справі за поданням начальника ВДВС Хорольського районного управління юстиції Барановської С.М. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2012 року начальник ВДВС Хорольського районного управління юстиці Барановська С.М. звернулась до суду із вказаним поданням та просила обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань, посилаючись на те, що він ухиляється від виконання рішення суду щодо стягнення з нього на користь ПАТ «Ерстебанк» заборгованості в сумі 264 518,59 грн., а також від виконання вимоги УПФ України в Хрольському районі від 24 квітня 2012 року про стягнення недоїмки в сумі 4 010,30 грн.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2012 року подання державного виконавця задоволено.

Обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язання за виконавчим листом № 6/2604/406, виданим 13 квітня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення на користь ПАТ «Ерстебанк» 264 518,59 грн. та за вимогою УПФ України в Хрольському районі про стягнення недоїмки в сумі 4 010,30 грн.

Не погодившись із ухвалою місцевого суду, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив скасувати її та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що державним виконавцем не надано доказів того, що він ухиляється від виконання грошових зобов`язань, а сам факт наявності невиконаних зобов`язань не є підставою для обмеження його у праві на вільне пересування.

Від Хорольського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому начальник відділу зазначає, що вважає ухвалу місцевого суду законною та обґрунтованою, оскільки погашення боргу ОСОБА_1 здійснено не було. Зазначає, що боржник за зареєстрованою адресою фактично не проживав. У ході здійснення виконавчих дій було встановлено дійсне місце проживання боржника, а тому виконавче провадження було передано до Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 2012 року державним виконавцем ВДВС Хорольського районного управління юстиції винесено постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 6/2604/406 та вимоги УПФ України в Хорольському районі Полтавської області від 24 квітня 2012 року.

Станом на 06 грудня 2012 року заборгованість по вказаних виконавчих провадженнях добровільну оплату з боку боржника проведено не було.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України, в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до ст. 6 ч.1 п. 5 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

На час постановлення ухвали про обмеження боржника у праві виїзду за межі України існували невиконані боргові зобов`язання за виконавчим листом № 6/2604/406, виданим 13 квітня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення на користь ПАТ «Ерстебанк» 264 518,59 грн. та за вимогою УПФ України в Хрольському районі від 24 квітня 2012 року про стягнення недоїмки в сумі 4 010,30 грн.

Наявність не виконаних зобов`язань станом на 14 грудня 2012 року фактично визнається апелянтом.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України, в редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, та відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У своєму рішенні у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, від 07.05.2002 року ЄСПЛ прямо вказує, що право на звернення до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система країн-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би не чинним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам.

Суд повторює, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення ЄСПЛ у справі «Савіцький проти України», № 38773/05, від 26.07.2012 року).

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано ОСОБА_1 , ним не було вчинено будь-яких дій, направлених на виконання грошових зобов`язань за рішенням суду та вимоги УПФ України в Хрольському районі.

Фактично, боржником допущено пасивне ухилення від виконання судового рішення та вимоги пенсійного фонду, які на час встановлення тимчасової заборони на виїзд за межі України залишалися не виконаними протягом 8 місяців. Вказана обставина є підставою для застосування заходів з обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки під ухилення слід розуміти не тільки пряму активну відмову, а й пасивне не бажання, не сприяння, не вчинення дій, бездіяльність у виконанні обов`язку, покладеного на особу рішенням суду, що відповідно до Конституції України ухвалюються іменем України та є обов`язковими до виконання.

При цьому, пасивне ухилення вбачається з квітня 2012 року, оскільки обов`язок виконання рішення суду виникає в особи не з часу відкриття виконавчого провадження чи отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження, а з часу набрання судовим рішенням законної сили.

Більше того, за весь час перебування виконавчих документів на виконанні (з 18 жовтня 2012 року по 25 вересня 2015 року) боржник самостійно не сплатив жодних коштів на погашення заборгованості по виконавчому документу. Жодних документів, які підтверджують сплату боргу на користь ПАТ «Ерстебанк» заборгованості в сумі 264 518,59 грн. та на користь УПФУ в Хорольському районі недоїмки в сумі 4 010,30 грн. ОСОБА_1 не надано.

Повернення виконавчого документу без виконання, на що вказує апелянт, не має правового значення для вирішення питання законності обмеження боржника у праві виїзду за межі України відповідно до оскаржуваної ухвали.

Повернення виконавчого документу без виконання відбулось після постановлення оскаржуваної ухвали, а тому це може бути підставою не для апеляційного оскарження, а для звернення до суду із вмотивованою заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у порядку ч. 5 ст. 441 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвали місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2012 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Л.М. Хіль