Житомирський апеляційний суд
Справа №285/540/16-ц Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 61 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/540/16 за поданням Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про примусове проникнення до житла

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 лютого 2019 року, яка постановлена суддею Літвин О.О. в м. Новоград-Волинський

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року державний виконавець Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС Головного ТУЮ у Житомирській області звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до будинку АДРЕСА_1 для виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з малолітніми дітьми.

В обґрунтування подання зазначав, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавчий лист № 285/540/16-ц, виданий Новоград-Волинським міськрайонним судом 09.03.2017р., про усунення перешкод ОСОБА_3 у володінні, користуванні та розпорядженні будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітніх дітей ОСОБА_4 , 2007 р.н., ОСОБА_5 , 2011 р.н., без надання іншого житлового приміщення. Боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово належаним чином повідомлялись про час та дату проведення виконавчих дій, але добровільно виконувати рішення суду відмовляються.

15.03.2017 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП №53573849 та направлено сторонам виконавчого провадження.

Виконавче провадження неодноразово зупинялось та в подальшому поновлювалось. Боржники перешкоджають вчиненню виконавчих дій та не бажають виконувати рішення суду про виселення.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 лютого 2019 року подання державного виконавця - задоволено.

Дозволено державному виконавцю примусове проникнення до житла - будинку АДРЕСА_1 , для вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № №53573849, а саме: для примусового виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітніх дітей ОСОБА_4 , 2007 р.н., ОСОБА_5 , 2011 р.н., без надання іншого житлового приміщення, з метою задоволення вимог стягувача.

Не погодившись з ухвалою суду, боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця про примусове входження до житла.

Так, у апеляційній скарзі скаржники, зокрема зазначають, що виконання рішення відстрочено ухвалами суду першої інстанції та постановою апеляційного суду. Зазначає, що дії з примусового виселення, які вчинялись 20.04.2017 р., є незаконними, оскільки здійснювались в період зупинення виконання рішення судом касаційної інстанції з 10.04.2017 р. по 20.07.2017р. Крім того, скаржники вважають, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням порядку розгляду, оскільки він відбувся за відсутності державного виконавця.

Від заступника начальника Новоград-Волинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Житомирській області Кошман Л.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. При цьому вказує, що неодноразові виходи за адресою проживання боржників для проведення виконавчих дій не дали результату, оскільки боржники відмовлялись виселитися. Крім того, заявник зазначає, що згідно довідки ЦНАП від 06.02.2019 р. № 272 ОСОБА_2 зареєстрована по АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 зареєстрованою не значиться. Таким чином боржники за адресою по АДРЕСА_1 не зареєстровані, але чинять перешкоди у виконанні судового рішення.

Від стягувача у справі ОСОБА_6 також надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що боржники безпідставно продовжують проживати у будинку, що належить їй на праві власності, порушуючи таким чином, визначені Конституцією та Декларацією прав людини, права власності. Просить в задоволенні скарги відмовити.

Представник виконкому Новоград-Волинської міської ради органу опіки та піклування надіслала заяву, у якій просила справу розглядати без участі їх представника, вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримала та просила їх задовільнити.

Боржники та представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 у судовому засіданні просили скаргу задовільнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Інші учасники процесу не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що надані до суду матеріали містять достатньо доказів того, що боржники достовірно знають про наявність виконавчого провадження та зобов`язання виконати рішення суду, чинять перешкоди державному виконавцю, направлені на його виконання. Подальше зволікання та невикористання всіх передбачених національним законодавством механізмів призведе до того, що впродовж значного періоду часу рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, не буде виконане.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, державним виконавцем ДВС проводяться виконавчі дії у відкритому виконавчому провадженні №53573849 від 15.03.2017 р. по примусовому виконанню виконавчого листа щодо усунення перешкод ОСОБА_3 у володінні, користуванні та розпорядженні будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітніх дітей ОСОБА_4 , 2007 р.н., ОСОБА_5 , 2011 р.н., без надання іншого житлового приміщення. В строк, наданий державним виконавцем для самостійного виконання, рішення боржниками не виконано, у зв`язку з чим розпочато примусове його виконання.

Неодноразово: 20.04.2017 р., 22.01.2019 р., 05.02.2019 р. державним виконавцем здійснювалися виходи за адресою проживання боржників для виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з житлового будинку, однак здійснити виселення виявилося неможливим, у зв`язку з відмовою останніх.

Виконавчі дії зупинялись 23.05.2017 р. у зв`язку з оскарженням боржниками рішення суду та зупиненням Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.04.2017 р. виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду № 285/540/16 від 06.12.2016 р. до закінчення касаційного провадження та 20.04.2018 р. відповідно до ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду від 03.11.2017 р. про відстрочку виконання рішення до 06.10.2018 р.

Виконавчі дії відкладались 31.10.2017 р. до 14.11.2017 р., 15.01.2018р. до 29.01.2018р., 22.01.2019 р. до 05.02.2019 р. у зв`язку з хворобою боржника ОСОБА_1 та переглядом справи апеляційною інстанцією.

За перешкоджання проведенню виконавчих дій та примусового виконання рішення суду на боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 накладались штрафи 24.04.2017р. та 05.02.2019 р., а також залучались працівники поліції і представники органів опіки та піклування постановами від 10.04.2017р., 24.10.2017р., 08.01.2019р., 31.01.2019р.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Таким чином, обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з п.п.4,13 ч.3 тст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.5 ст.19 Закону боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Отже, умовами примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника є сукупність обставин, а саме: наявність у боржника чи іншої особи, належних боржнику майна і коштів, а також перешкоджання боржником чи іншою особою державному виконавцю у вільному доступі до житла для проведення виконавчих дій.

Державний виконавець звертається до суду із поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Матеріали справи свідчать, що державним виконавцем вживались всі необхідні дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» з метою примусового виконання виконавчого листа №285/540/16 від 06 грудня 2016 року виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області.

Разом з тим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , рішення суду не виконують, проведенню виконавчих дій перешкоджають, неодноразово звертались із заявами про відкликання та зупинення виконавчих дій, піддавалися накладенню штрафів, про що складено відповідні акти, що свідчить про ухилення боржників від проведення виконавчих дій та відсутності наміру виконати рішення суду в цілому.

Посилання апелянтів на проведення виконавчих дій в період зупинення виконання рішення суду є безпідставними, оскільки ДВС дотримані вимоги ЗУ «Про виконавче провадження». Так, старший державний виконавець по надходженню ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.04.2017 р., постановою від 23.05.2017 р. зупинив вчинення виконавчих дій з примусового виконання до закінчення касаційного провадження, а саме до 14.09.2017 р. (а.с.18,19).

Посилання апелянтів на порушення порядку розгляду подання державного виконавця не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

14.02.2019 р. державний виконавець Новоград-Волинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Житомирській області подала до суду заяву про розгляд подання про примусове входження до будинку АДРЕСА_1 без її участі, подання просила задовільнити.

Крім того, неявка державного виконавця в судове засідання ніяким чином не порушила права та не вплинула на обов`язки боржників ОСОБА_8 .

Всі вищезазначені обставини свідчать не тільки про свідоме невиконання боржниками рішення суду та законних вимог державного виконавця, але й вчинення боржниками заходів, спрямованих на ускладнення та затягування процесу проведення ряду виконавчих дій в межах відкритого виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення подання державного виконавця щодо примусового проникнення до житла обґрунтованими.

За наведеного, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей залишити без задоволення, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2019 року.

Головуючий: Судді: