Справа № 450/2509/16-ц Провадження № 2/450/91/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю: представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представник відповідача АТ «Приват Банку» - Гнатищак О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом:

ОСОБА_3 до АТ «Приват Банк»,

про (предмет спору): стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму заборгованості за депозитам у розмірі 478 435, 85 грн., що складається із 35 3317,02 грн. (сума вкладу та відсотки) 86048,34 грн. (сума процентів за користування грошовими коштами протягом періоду з 03.08.2015 року по 03.10.2016 року); 1249,02 грн. (3 відсотки річних), 26 641 грн., (інфляційні),

підстава позову (позиція позивача): 16.04.2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі голови правління Дубілета О. В., укладено депозитний договір, шляхом підписання заяви № SAMDN№0171 на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців», на підставі якої позивач оформила вклад на 250000,00 грн. на строк 365 днів до 16.04.2014 року включно. Процентна ставка була визначена 18% річних. 16.04.2013 року позивачем через касу банку було внесено грошові кошти у розмірі 250000, 00 грн. 11.05.2014 року позивачу було видана довідка № 42842418 про наявність грошових коштів у ПАТ КБ «Приватбанк». Однак своїми коштами вона не може розпоряджатися, оскільки даний рахунок в банку був заблокований.

Позиція відповідача: стверджує що територія АР Крим визначена як тимчасово окупована територія України, на якій окупаційна влада у травні 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», в тому числі банківських документів, договорів, касових документів. Тому відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРКрим.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

04.10.2016 року ухвала суду про відкриття провадження у справі, апеляційна скарга від 14.11.2016 року, 02.12.2016 року ухвала про залишення апеляційної скарги без руху, 12.01.2017 року ухвала про визнання апеляційної скарги неподаною та повернення, клопотання про участь предтавника банку в режимі відеоконференції від 02.03.2017 року, 02.03.2017 року ухвала про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, 24.04.2017 року заперечення на позовну заяву, додаткові пояснення від 24.05.2017 року, 24.05.2017 року ухвала про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, 11.11.2017 року розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справ, 22.05.2018 заява про відкладення розгляду справи, 17.09.2018 заява про відкладення розгляду справи, 16.10.2018 заява про відкладення розгляду справи, 17.10.2018 заява про відкладення розгляду справи, 26.11.2018 клопотання про участь предтавника банку в режимі відеоконференції, 216.11.2018 року заява про збільшення розміру позовних вимог, 22.01.2019 року клопотання про участь представника банку в режимі відеоконференції, 25.01.2019 року відзив на заяву про збільшення позовних вимог, уточнений розрахунок заборгованості з урахуванням відзиву АТ «Приватбанк».

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

16.04.2013 року між ОСОБА_3 та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», який змінив назву та організаційно-правову форму з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, був укладений депозитний договір № SAMDN№0171 на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» строком на 365 днів до 16.04.2014 року включно із зобов`язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою 18% річних.

16.04.2013 року ОСОБА_3 та відповідач відписали додаткову угоду до договору № SAMDN№0171. Відповідно до якої, позивач надав право Банку (ПАТ КБ «Приватбанк») перераховувати на його бонусний рахунок «Бонус Плюс», суми нарахованих відсотків по надбавці. Надбавка по депозитному вкладу становила 2% річних. Станом 11.05.2014 року на рахунку позивача було 294380,07 грн., що підтверджується довідкою № 42842418 від 11.05.2014 року виданої Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «Приватбанк».

16.04.2013 року ОСОБА_3 через касу банку було внесено кошти у розмірі 250 000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 7 від 16.04.2013 року та Договором № SAMDN№0171 оформленого 16.04.2013 року. Згідно Договору № SAMDN№0171 банк прийняв грошові кошти від вкладника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав умови договору, а саме передав відповідачу на депозитний рахунок грошові кошти в національній валюті у місі 250000, 00 грн.

Зважаючи на окупацію Криму, позивачка із сім`єю змушена була переїхати, та тепер мешкає в с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області.

Також встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово зверталася до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогами про повернення їй спірних коштів, однак з наданих ПАТ КБ «Приватбанк» відповідей від 28.07.2015р. за №20.1.0.0.0/7-20150727/1559; від 29.07.2015 року за №20.1.0.0.0/7-20150727/1536; від 01.08.2015 року за №20.1.0.0.0/7-20150730/3368; від 28.07.2015 року за №20.1.0.0./7-20150727/1559 вбачається, що діяльність ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим вимушено припинена.

Пункт 5 заяви на оформлення вкладу № SAMDN№0171 від 16.04.2013 року передбачає право Позивача та Відповідача достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання.

Умовами п.6 заяви на оформлення вкладу № SAMDN№0171 від 16.04.2013 року передбачено, що уразі неповідомлення клієнтом по закінченню строку дії договору про намір забрати свої кошти, такий вклад автоматично продовжується ще на один строк.

Позивачем до матеріалів справи був наданий лист від 24 липня 2015 року адресований на ім`я голови правління ПАТ «КБ Приватбанк» ОСОБА_4 . Такий лист, як вбачається із відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, був отриманий адресатом у м. Дніпропетровськ, 29 липня 2015 року. Тобто з 03 серпня 2015 року, договір вважається розірваним.

Позивачем було здійснено розрахунок 18% річних за депозитним вкладом за період з 16.04.2013 року по 03.08.2015 року, тобто за період, коли договір депозитного вкладу був дійсним на її думку. Станом на момент розірвання договору 03.08.2015 року, сукупна сума боргу (сума коштів, внесена на банківський рахунок, а також відсотки річні, які мали бути виплачені) дорівнювала 353317,02 грн. (250 000,00 грн. (сума вкладу) + 103317,02 грн.(нараховані відсотки), і саме з цієї суми мають вираховуватися інфляційні втрати та 3 відсотки річних за ст. 625 ЦК України.

Сума заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» по відсотках за користування грошовими коштами після розірвання договору (03.08.2015 року) і на момент звернення до суду із позовом ( 03.10.2016 року) становить 86048,34 грн. з урахуванням облікової ставки НБУ. Даний факт про заборгованість підтверджується розрахунком позивача.

Щодо 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України позивач вказує, що з 03.08.2015 року по 03.10.2016 року пройшло 428 днів. Тобто в сукупності, відповідач прострочив своє грошове зобов`язання на 428 днів. Сума 3% річних від суми 353317,02 грн. за період з 03.08.2015 по 03.10.2016 рік становить 12429,02 грн. (353317,02х3%х428:365). Сукупний розмір 3% річних за весь час прострочення, а саме з 03.08.2015 року по 03.10.2016 рік становить 12429,02 грн.

Позивач здійснила нарахування інфляційних втрат, розмір яких за період з 03.08.2015 по 03.10.2016 року дорівнює 1,075. Сукупні інфляційні втрати з 03.08.2015 року по 03.10.2016 рік становлять 26641,47 грн., що підтверджується розрахунком позивача.

На підтвердження наявності банківського рахунку Позивача в ПАТ КБ «Приватбанк», останній надав довідку № 42842418 від 11.05.2014 року. Як вбачається з такої довідки станом на 11.05.2014 року на зазначеному рахунку було 294380,07 грн. На довідці міститься факсимільний підпис начальника департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_5 .

Відповідач заперечував щодо даного доказу, оскільки вказував на те, що така довідка видавалась вже на окупованій території та після прийняття постави Національного банку України № 260 від 06.05.2014 року «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя». Просив суд не брати до уваги таку довідку під час вирішення справи.

Так, відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк, зокрема, зобов`язаний повідомити Національний банк України про прийняття уповноваженим органом банку рішення про закриття відокремленого підрозділу в семиденний строк після прийняття такого рішення та про фактичне припинення його діяльності - у триденний строк. Національний банк України, вносить відповідні відомості в про відокремлені підрозділи банку до Державного реєстру банків на підставі письмово повідомлення банку.

В матеріалах справи міститься лист з Національного банку України «Про надання інформації» від 04.08.2016 року за № 24-0004/65477, в якому останній повідомив, що Філія «Кримське регіональне Управління «ПАТ КБ «Приватбанк» створена відповідно до рішення Ради комерційного банку «Приватбанк» (протокол № 49 від 28 квітня 1994 р.) як Сімферопольська філія комерційного банку «Приватбанк». Чинна редакція Положення про Філію «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк», затверджена рішенням Правління банку (протокол № 17 від 08 травня 2014 року). Місцезнаходження філії: 49094,м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 30. Відповідно до повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.06.2014 року № 19.0.0.0/3-879 до Державного реєстру банків внесено запис про вищезазначене 04.06.2014 року. Водночас 04.06.2014 року до Державного реєстру банків внесено запис щодо тимчасового призупинення діяльності Філії (рішення Правління Банку від 29.05.2014 № 20).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що твердження представника відповідача про те, що саме вказаною постановою була припинена діяльність філій ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та м. Сімферополя не знайшли своє підтвердження в ході розгляду даної справи, що також підтверджується відповіддю Національного банку України. Суд вважає, що саме з 04.06.2014 року, коли був внесений запис до Державного реєстру банків про тимчасове призупинення діяльності Філії «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк», діяльність вказаної філії припинилась. З урахування того, що станом на момент видачі довідки, діяльність Філії Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» ще не була тимчасове призупинення, а тому суд приходить до переконання, що довідка № 42842418 від 11.05.2014 року є належним та допустимим доказом у даній справі, який підтверджує як наявність відкритого банківського рахунку Позивача, так і наявність на такому рахунку грошових коштів у розмірі 294380,07 грн.

Враховуючи вищевикладене, на думку суду, позивач надав всі необхідні документи, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми, які підтверджують виникнення договірних відносин між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк», а саме укладення договору банківського вкладу у вигляді заяви № SAMDN№0171 від 16.04.2013 та внесення грошових коштів у розмірі 250 000,00 грн. на банківський рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується квитанцією № 7 від 16.04.2013 року.

Враховуючи вищевикладене, на думку суду, позивач надав всі необхідні документи, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми, які підтверджують виникнення договірних відносин між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк», а саме укладення договору банківського вкладу у вигляді заяви № SAMDN№0171 від 16.04.2013 та внесення грошових коштів у розмірі 250 000,00 грн. на банківський рахунок № НОМЕР_2 що підтверджується квитанцією № 7 від 16.04.2013 року.

Вирішуючи даний спір суд керувався наступним:

Так, згідно вимог ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п.1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ №516 від 03 грудня 2003 року, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно- правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п.2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ №174 від 01 червня 2011 року, банк (філія, відділення) зобов`язаний (зобов`язана/зобов`язане) надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі у вигляді паперового або електронного документа відповідно до законодавства, умов договору та згідно з внутрішньобанківськими правилами, правилами платіжної системи). Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Квитанція № 7 від 16.04.2013 року відповідає вимогам п. 2. 9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні.

На електронному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» (www.privatbank.ua) викладений документ під назвою «Умов та правил надання банківських послуг». У п.2.2.1.1. таких правил вказано, що клієнт передає, а банк приймає грошові кошти (далі вклад) у розмірі та на строк, зазначені в Заяві на оформлення вкладу, далі Заява. Банк для зарахування суми вкладу відкриває Клієнту депозитний рахунок (номер зазначений в Заяві) і зобов`язується виплатити Клієнту Вклад і проценти згідно з обумовленими умовами.

У п.2.2.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, договір вкладу, що складається з Анкети-Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, цих Умов і правил надання банківських послуг, Заяви на вклад вважається укладеним та набирає чинності з моменту підписання Клієнтом Заяви на оформлення вкладу та розміщення суми вкладу на рахунку вкладу.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункти 10.1, 10.12 Інструкції № 492 передбачають порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю) то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов`язаннями, взятими на себе укладеним договором.

Посилання представника ПАТ КБ «Приватбанк» на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» не повинен повертати депозитний вклад, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АР Крим, яка на даний період часу окупована і компенсацією даних вкладів займається Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» в Кримському федеральному окрузі Російської федерації, суд вважає необґрунтованими, оскільки договір вкладу «Депозит плюс на 12 місяців» від 16.04.2013 року був укладений між позивачем ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Приватбанк»,як юридичною особою, місцезнаходження якої на момент виникнення договірних відносин було у м. Дніпропетровськ,з подальшим перенесенням юридичної адреси у м.Київ.

Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст. 525 ЦК України, є недопустимою одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно вимог статті 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Банк не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Стаття 1074 ЦК України не допускає обмежень прав клієнта щодо розпорядження таким вкладом. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення. Такий закон станом на день ухвалення рішення відсутній.

Частиною 1 ст.1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Щодо нарахування позивачем відсотків за договором та штрафних санкцій, то суд погоджується із таким розрахунком 18% річних за період з 16.04.2013 року по 03.08.2015 року, що складає 100317,02 грн., що підлягає стягненню з відповідача, разом із сумую депозитного вкладу у розмірі 250 000,00 грн., сумарно 353317,02 грн.

Суд також погоджується із розрахунком пені та інфляційних витрат, які були надані представником позивача, та вважає, що до спірних правовідносин застосовується вимоги ст. 625 ЦПК України, оскільки через не виконання банком зобов`язання щодо повернення вкладу разом з нарахованими процентами з настанням часу повернення суми вкладу разом з процентами 03.08.2015р., у банка настає відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно приписів ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, суд прийшов до переконання про можливість стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 353317,02 грн. та нарахованими на цю суму інфляційними витратами за період з 03.08.2016 року по 26.11.2018 рік у розмірі 26641 грн., а також розмір процентів за користування грошовими коштами протягом 03.08.2015 року по 03.10.2016 року - 86048,34 грн, 3 відсотки річних 1249,02 грн.

У відповідності з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «…якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави».

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідач також порушує ст.41 Конституції України, де закріплений загальний принцип захисту права власності.

У порушення вказаних норм позивач позбавлений права користування та розпорядження належними йому грошовими коштами, які банк отримав від позивача на підставі підписаної заяви на оформлення вкладу і до цього часу не повернув.

Законодавством не передбачена можливість обмеження прав клієнта Банку на безперешкодне розпорядження своїми грошовими коштами будь-якими рішеннями Банку. Необхідно зазначити, що блокування коштів Клієнта суперечить нормам ЦК України, порушує право клієнта на безперешкодне розпорядження депозитними коштами, які знаходяться на його рахунку, відтак ПАТ КБ «Приватбанк» діє неправомірно та порушує таким чином законні права та інтереси позивача.

Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивач при подачі позову не сплатив судовий збір, звільнений за законом, тому вказане потрібно стягнути на користь держави з відповідача.

Керуючись ст.ст. 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_6 , - задоволити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму заборгованості за депозитам у розмірі 478 435, 85 грн., що складається із 353 317,02 грн., (сума вкладу та відсотки) 86 048,34 грн. (сума процентів за користування грошовими коштами протягом періоду з 03.08.2015 року по 03.10.2016 року); 1249,02 (3 відсотки річних), 26641 грн., (інфляційні).

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави 4 784,35 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 )

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро.

Повний текст рішення складено 22.10.2019 року.

СуддяЄ. О. Данилів