Номер провадження: 22-ц/813/9319/19
Номер справи місцевого суду: 522/7022/18
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

17.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Дрішлюка А.І., дослідивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

20.04.2018 року до Приморського районного суду міста Одеси звернувся Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно на загальну суму 5385 грн. 05 коп., при цьому позивач посилається на те, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в Управління соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі Департамент), як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 (а.с 2-24).

13 листопада 2018 року рішенням Приморського районного суду (суддя Шенцева О.П.) позовну заяву Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надміру виплачені кошти у сумі 5385,05 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради судові витрати у розмірі 1762 грн (а.с 55-57).

02 грудня 2019 року канцелярією Одеського апеляційного суду подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 13 листопада 2018 року. Апелянт не погоджується з рішенням, судом не було з`ясовано повно і всебічно обставини справи, на які посилаються сторони. Рішення прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Як зазначає апелянт, їй була призначена адресна допомога для покриття витрат на проживання відповідно до Подяки надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2014 року № 505. В бланку про призначення допомоги містилась графа допомоги містилася графа про наявність або відсутність у будь-кого з членів сім`ї на депозитному рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, але апелянтка не вказувала, що у неї немає депозиту. Суд помилково прийшов до неправильного висновку і про те, що грошова допомога була надмірно виплачена з 27.10.2014 року по 26.04.2015 року, не взявши до уваги те, що депозит у межах цього строку мав місце лише 29 днів, а саме до 24.11.2014 року. Апелянтом було запропоновано в судовому засіданні укласти мирову угоду і виплатити кошти саме за 29 днів наявності депозиту, але позивач відмовився. Судом також порушення норми матеріального права, та було стягнуто судові витрати на користь позивача, хоча апелянткою було подано копію довідки МСЕК, згідно якої вона є інвалідом другої групи, та відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Апелянтка просить скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 13 листопада 2018 року. Крім того апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення було прийнято 13 листопада 2018 року. Апеляційну скаргу подано до Одеського апеляційного суду 02 грудня 2019 року. Апелянтка зазначає, що не отримувала копію оскаржуваної ухвали, тому 05 листопада 2019 року нею було написано заяву на видачу копії судового рішення, 07 листопада 2019 року.

Відповідно до ч.2. ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , отримувала копію ухвали про відкриття провадження в справі від 23 квітня 2018 року, про що свідчить наявність рекомендованого повідомлення в матеріалах справи (а.с 25-26), крім того, нею було надано відзив на позовну заяву, заяву про проведення судового засідання без фіксації, та ряд інших документів, в справі (а.с 2-29, 33, 42, 47, 50, 51).

Згідно рекомендованого повідомлення, наявного в матеріалах справи, апелянтом-відповідачем було отримано повістку, якою призначено судове засідання на 13.11.2018 року (а.с. 51). того ж дня, 13 листопада 2018 року, апелянтом було подано клопотання про проведення судового засідання без фіксації, в якому просила розглянути справу без її участі. Отже, вищенаведене свідчить про те, що апелянту було відомо про розгляд справи, та відповідно вона була повідомлена належним чином про судове засідання 13 11 2018 року, в якому було ухвалено рішення по суті спору.

Отже, вищенаведене вбачається, що апелянт-відповідач знала про існування цивільної справи, отримувала судову кореспонденцію, належним чином повідомлялася про судові засідання, неодноразово подавала клопотання про розгляд справи за її відсутності, висловлювала свою позицію щодо суті спору в поданому нею відзиві, а також заперечення на відповідь позивача на відзив (а.с 28-29, 33 35, 42, 47-48, 50-51).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Одним з основоположних аспектів верховенства права в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод є принцип правової визначеності (певності), який вимагає, серед іншого, щоб остаточне вирішення судом спору не ставилося під сумнів (принцип правової визначеності як складова справедливого судового розгляду).

У зв`язку з чим перегляд процесуального рішення суду, ухваленого в 13 листопада 2018 року, тобто рік тому, є порушенням принципу правової визначеності в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідачці була повідомлена про розгляд справи 13 листопада 2018 року. Відповідно до ст.12 ЦПК України вона скористалася своїм правом, та надала заяву про розгляд справи без її участі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідачка звернулася про видачу копію рішення суду лише 05 листопада 2019 року, апеляційну скаргу подано 02 грудня 2019 року, більш ніж через рік після винесеного рішення Приморського районного суду від 13 листопада 2018 року. Таким чином суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Ухвала набуває законної сили з моменту її оголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк