ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/6543/11

Провадження № 22-ц/818/5016/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Хорошевський О.М.

суддів Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участі секретаря Брулевича В.В.,

Учасники справи:

Позивачі ОСОБА_1

Відповідачі Прокуратура Харківської області, Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 липня 2019 року, ухвалене суддею Семіряд І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої протиправними діями органу державної влади,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року позивач звернувсь до суду з позовом, який неодноразово уточнював та в останній редакції просив стягнути з відповідача Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України компенсацію моральної шкоди у розмірі 250000,00 гривен та матеріальну шкоду, відповідно у розмірі еквівалентному 40000 Євро та 8100,00 доларів США за офіційним курсом НБУ, що становить 1402500,00 гривен, а всього в загальній сумі 1652500,00 гривен, спричинену йому співвідповідачем прокуратурою Харківської області внаслідок протиправних дій посадових осіб, що привело до привласнення належного йому майна та заподіяння моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що що станом на квітень 2008 року він підтримував близькі стосунки з ОСОБА_2 , яка на той час була співробітником Харківської обласної прокуратури. 07.12.2007 він позичив у ОСОБА_2 5000,00 доларів США, однак розписку про отримання грошей написав на ім`я матері ОСОБА_2 . При цьому в забезпечення виконання грошового зобов`язання, в розписці ним було зазначене заставне майно - належний йому автомобіль марки Daimler Chrysler Crossfire, який ним був придбаний за власні кошти, а саме за 40000,00 Євро.

03.04.2008 року ним, в приміщенні Дзержинського райсуду м. Харкова був вчинений злочин, передбачений ст. 400 КК України, за який його було засуджено до міри кримінального покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк.

У вказаний день на місце вчинення злочину він прибув на автомобілі марки ВАЗ - 21214 « Нива », реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував на підставі відповідної довіреності виданої власником ОСОБА_3 та який ним фактично був придбаний у власника за 8100,00 доларів США. Після вчинення злочину, реєстраційні документи та ключі від автомобіля, співробітниками міліції та його адвокатом були передані прокурору Вакулі Н.С.

Перебуваючи в місцях позбавлення волі він під час спілкування по телефону неодноразово цікавився у ОСОБА_2 долею свого майна, зокрема автомобілів, на що остання зазначила, що автомобілі продані, гроші витрачені на сплату послуг його адвокатів та утримання його в СІЗО, інше майно було вивезено на її дачу.

Після звільнення з місць позбавлення волі йому стало відомо, що власник автомобіля марки ВАЗ - 21214 « Нива » повторно видав довіреність на розпорядження зазначеним автомобілем, який згодом було продано.

Будь - яке інше майно ОСОБА_2 йому повернуто не було. Гроші від реалізації належного йому майна ОСОБА_2 йому не передавала.

Таким чином він вважає, що працівник Харківської обласної прокуратури ОСОБА_2 , в період здійснення співробітниками прокуратури щодо нього досудового розслідування по кримінальної справі, незаконно заволоділа належними йому автомобілями та іншим майном. Незаконним протиправними діями посадової особи прокуратури Харківської області, яка є органом державної влади, з приводу незаконно заволодіння належним йому транспортними засобами та іншим майном, йому завдана як вищезазначена матеріальна шкода, так і моральна шкода, яка полягає в тому, що він незаконно позбавлений права власності щодо належного йому майна, що в свою чергу привело до заподіяння моральних та душевних страждань, порушення його звичайного ладу життя, що призвело до погіршання та позбавленню можливості в реалізації своїх звичок та бажань, принизило його честь, гідність та ділову репутацію, привело до погіршання стану здоров`я, що в свою чергу вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що не встановлено факту порушення конституційних прав позивача ОСОБА_1 , внаслідок дій чи бездіяльності посадових осіб прокуратури Харківської області, зокрема прокурора Вакули Н . С., щодо зазначених ним правовідносин, внаслідок яких останньому була заподіяна визначена ним матеріальна та моральна шкода, так як між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли цивільно - правові правовідносини щодо спірного майна, як між цивільними особами та які не пов`язані з займаною посадою та місцем праці ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції позивачі ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду не відповідає обставинам справи

оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи. Посилаються в апеляційній скарзі на обставини, які були викладені ним у позовній заяві.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.04.2009 вироком Апеляційного суду Харківської області позивача ОСОБА_1 було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч. 4, 263 ч. 1, 400 КК України до 10 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна (т. 1, а.с.а.с. 66-70 ).

На час проведення досудового росліддування за фактом вчинення ОСОБА_1 злочинів передбачених ст.ст. 190 ч. 4, 263 ч. 1, 400 КК України в його користування перебували автомобілі: марки Daimler Chrysler Crossfire та марки ВАЗ - 21214 « Нива », реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким ОСОБА_1 керував на підставі відповідної довіреності виданої власником ОСОБА_3 ( т.1, а.с.а.с. 5, 7, 8, 9. 17, 110 ).

Судовим розглядом встановлено, що станом на квітень 2008 року ОСОБА_1 підтримував близькі стосунки з ОСОБА_2 , яка на той час була співробітником Харківської обласної прокуратури.

07.12.2007 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 5000 доларів США, однак розписку про отримання грошей написав на ім`я матері ОСОБА_2 , що свідчить про наявність між приватними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідних боргових зобов`язань, що урегульовано приписами ЦК України.

При цьому, як наголошував ОСОБА_1 в забезпечення виконання грошового зобов`язання, в боргової розписці ним було зазначене заставне майно - автомобіль марки Daimler Chrysler Crossfire. На час отримання грошей вказаний автомобіль йому не належав, так як право власності було оформлено на іншу особу. В 2013 році за його проханням автомобіль ОСОБА_2 передала зазначеної ним особі, яка за його згодою його продала. Другий автомобіль марки ВАЗ - 21214 « Нива » після його затримання перебував у ОСОБА_2 , яка його реалізувала, гроші використовувала для оплати послуг його захисників та на придбання продуктів харчування, які передавала в СІЗО.

Таким чином, вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існували приватні відносини, так як вони на той час перебували в дружніх стосунках. Зазначені домовленості щодо вказаного позивачем спірного майна, між останнім та ОСОБА_2 були здійснені, як між фізичними особами та ніяким чином не були пов`язані видом діяльності та посадою ОСОБА_2 - старшого прокурора відділу прокуратури Харківської області на той час.

Постановою від 14 травня 2010 року ОСОБА_1 відмовлено в порушення кримінальної справи за його зверненням щодо порушень вимог кримінально-процесуального законодавства працівниками прокуратури Харківської області в ході досудового слідства по кримінальній справі №20080022 .

Отже, звертаючись до суду з позовом до Харківської обласної прокуратури Харківської області та Державної казначейської службт Смірнов С.О. жодним чинено не навів доводів щодо порушення його прав з боку зазначених державних органів, всі позовні вимоги зводяться до вимог стосовно колишнього працівника прокуратури ОСОБА_2 , однак остання не залучена до розгляду справи та не є учасником процесу.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Отже, позивач повинен був довести не тільки протиправність поведінки відповідачів, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Бідь-яких доказів на підтвердження обставин передбачених статтями 1173, 1174, 1176 ЦК України надано не було.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив з того, що позивач не довеів причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та шкодою, на яку він посилалися.

Таким чином, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, суду не було надано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з його недоведеністю.

Матеріали справи не містять доказів про те, що посадовими особами прокуратури вчинено будь-які протиправні дії стосовно позивача під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 20080022.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовної заяви діяв у відповідності до вимог цивільного процесуального закону, а апеляційна скарга є такою, що не грунтується на Законі. Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року