У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого-судді Бучко Т.М.

секретар Дем`янчук Н.В.

з участю представника заявника ОСОБА_1

державного виконавця Мічуди Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне скаргу ОСОБА_2 на дії (бездіяльність) державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить зобов`язати державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Мічуду Є.В. здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів відповідно до розміру, визначеного виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, починаючи з дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» по дату набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, про що скласти і видати їй відповідний розрахунок заборгованості по аліментах; зобов`язати державного виконавця здійснювати перерахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідно до розміру, визначеного виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, починаючи з дати набрання судовим рішенням по даній справі законної сили і до повноліття дитини.

В обґрунтування скарги покликається на те, що на виконанні державного виконавця Мічуди Є.В. перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання дочки в розмірі по 350 грн. щомісячно. В жовтні 2019 року вона звернулася до державного виконавця із заявою про здійснення перерахунку заборгованості по аліментах з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину на рівні 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та видачу відповідного розрахунку заборгованості по аліментах. Однак, листом Рівненського міського відділу ДВС, а надалі і листом Головного територіального управління юстиції у Рівненській області їй було відмовлено у здійсненні перерахунку заборгованості по аліментах з мотивів відсутності у державного виконавця можливості самостійно змінювати рішення, постановлене судом. Вважає відмову державного виконавця у здійсненні перерахунку заборгованості по аліментах неправомірною та такою, що порушує не лише її законні права та інтереси як стягувача і отримувача аліментів, а й інтереси її неповнолітньої доньки.

Ухвалою судді від 18 грудня 2019 року скаргу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд.

Заявник в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Боржник в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримала повністю та з аналогічних підстав. Просить скаргу задовольнити.

Державний виконавець Мічуда Є.В. скаргу не визнав та пояснив, що підставою для здійснення виконавчого провадження щодо стягнення аліментів, здійснюваного виконавцем, може бути виключно виконавчий лист, виданий на підставі певного рішення суду, постановленого у цивільній справі про стягнення аліментів. Розмір аліментів, визначених та стягнутих на підставі рішення суду, може бути змінений виключно на підставі іншого рішення суду. Надання повноважень щодо зміни розміру аліментів, стягуваних на підставі рішення суду, державному виконавцю не передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, зауважив, що у виконавчому документі чітко визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі та не передбачено стягнення аліментів не менше мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Просить в задоволенні скарги відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані докази та матеріали виконавчого провадження, дійшов таких висновків.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, порушено їх права чи свободи (ст.447 ЦПК України).

Суд встановив, що 19 листопада 2012 року Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист № 1715/17330/12 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 (після зміни прізвища - ОСОБА_5 ) аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 350 грн. щомісячно, починаючи з 20 вересня 2012 року і до повнолітті дитини.

Виконавче провадження № 35546960 з примусового виконання вказаного виконавчого листа перебуває на виконанні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 6 грудня 2012 року.

16 жовтня 2019 року стягувач ОСОБА_2 подала до Рівненського міського відділу ДВС заяву про перерахунок аліментів та видачу розрахунку заборгованості відповідно до вимог ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом в.о.начальника Рівненського міського відділу ДВС від 4 листопада 2019 року стягувачу відмовлено в здійсненні перерахунку заборгованості по аліментах згідно виконавчого листа № 1715/17330/12, виданого 19 листопада 2012 року, з мотивів відсутності підстав для такого перерахунку, оскільки розмір аліментів, визначених на підставі рішення суду, може бути змінений виключно на підставі іншого рішення суду.

Згідно із розрахунком заборгованості по аліментах від 4 листопада 2019 року №98585 аліменти з жовтня 2012 року по жовтень 2019 року нараховано в розмірі по 350 грн. щомісячно. Загальна заборгованість за період з 20 вересня 2012 року по 31 жовтня 2019 року становить 23098,33 грн.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

В ст.182 Сімейного кодексу України надається перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а також зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, у зв`язку з чим визначено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суду віддані повноваження при визначенні конкретного розміру аліментів. Суд повинен брати до уваги і враховувати при визначенні розміру аліменти певні обставини, якими можуть бути : стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів або якісь інші обставини, які можуть мати важливе значення для визначення розміру аліментів. Попри таку різноманітність обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, їх мінімальний розмір визначається законом. Тобто, це той мінімум, який батьки зобов`язані витрачати на дитину, незалежно від всіх цих обставин ( доходів, можливостей, наявності інших дітей ).

Таким чином, на законодавчому рівні захищено право дитини на отримання аліментів не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягувачу не можуть виплачуватись аліменти в розмірі нижчому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір є гарантованим на рівні закону.

Прожитковий мінімуму для дитини відповідного віку встановлюється щорічно Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 3 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто законодавством передбачено механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Отже, починаючи з 28 серпня 2018 року ( дати набрання чинності Законом № 2475-VIII ) виконавець повинен стягувати з боржника аліменти на утримання дитини у розмірі, не меншому, ніж мінімальний гарантований розмір, передбачений СК України.

Таку позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17 ( провадження № 61-51сво18 ), де зазначив про те, що законодавством, а саме частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Частиною першою ст.192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення та зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Про це зазначено в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та неодноразово вказувалось в постановах Верховного Суду (постанова від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, постанова від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, ухвала від 4 грудня 2019 року № 280/1110/19).

Таким чином, звернення стягувача до суду з позовом про збільшення розміру аліментів з підстав збільшення мінімального розміру аліментів, на що вказував державний виконавець як можливість захисту стягувачем свого інтересу, не буде мати наслідком позитивного рішення, позаяк склалася судова практика відмови в задоволенні таких позовних вимог.

Покликання державного виконавця на необхідність зміни способу стягнення аліментів не заслуговує на увагу, оскільки норма ч.2 ст.182 СК України не містить обмежень щодо її застосування при вирішенні питання стягнення аліментів як у частці від заробітної плати (доходу), так і у разі стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. З цих же мотивів суд відхиляє доводи державного виконавця про неможливість здійснення перерахунку заборгованості по аліментах з мотивів відсутності у виконавчому листі вказівки на стягнення аліментів не менше мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Суд наголошує, що відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зайвий формалізм в даному випадку нівелює основну мету, яку ставив перед собою законодавець, встановлюючи та гарантуючи на рівні закону право дитини на отримання аліментів у розмірі не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів збільшення мінімального розміру є підставою для автоматичного стягнення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності відповідним законом. При цьому, таке збільшення мінімального розміру аліментів не є зміною розміру аліментів, стягуваних на підставі рішення суду, в розумінні ст.192 СК України, а являє собою виконання державним виконавцем вимог ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо стягнення гарантованого розміру аліментів, передбаченого Сімейним кодексом України, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням.

З огляду на викладене, суд вважає, що державний виконавець, відмовляючи стягувачу у здійсненні перерахунку розміру аліментів, діяв всупереч вимогам положень ст.182 Сімейного кодексу України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Відтак, дії державного виконавця є неправомірними, а тому порушене право заявника підлягає поновленню шляхом зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідно до розміру, визначеного виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, починаючи з дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» по дату набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, про що скласти і видати відповідний розрахунок заборгованості по аліментах.

Щодо вимоги заявника про зобов`язання державного виконавця здійснювати перерахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідно до розміру, визначеного виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, починаючи з дати набрання судовим рішенням по даній справі законної сили і до повноліття дитини, суд зазначає таке. Відповідно до положень ст.447 ЦПК України підставою для звернення до суду із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення є захист порушених прав чи свобод сторін виконавчого провадження. Тобто, захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути тільки порушено у майбутньому і щодо якого невідомо буде воно порушено чи ні. Фактично заявник просить зобов`язати державного виконавця здійснювати такий перерахунок заборгованості зі сплати аліментів на майбутнє, за відсутності факту порушення, а тому в задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити.

За викладених обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги.

На підставі наведеного та керуючись ст.12, 260-261, 447, 450-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 на дії (бездіяльність) державного виконавця - задовольнити частково.

Зобов`язати державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Мічуду Євгенія Васильовича здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 1715/17330/12, виданого 19 листопада 2012 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до розміру, визначеного виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, починаючи з дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» по дату набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, про що скласти і видати ОСОБА_2 відповідний розрахунок заборгованості по аліментах.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя :