КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6661/2019

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м. Київ

Справа № 375/1754/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретарів судового засідання Шепель К.В., Горбачової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана його представником Іллінським Олександром Васильовичем, на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року, постановлене у складі судді Нечепоренка Л.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», третя особа - Рокитнянський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна,

встановив:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом до відповідача ПАТ «Банк «Київська Русь», третя особа - Рокитнянський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 14 червня 2011 року у справі №2-297/11 стягнуто з нього на користь відповідача 19 131 грн. 96 коп. заборгованості за кредитним договором. Виконавчий документ, виданий на підставі вказаного рішення, перебував на виконанні у Рокитнянському районному відділі ДВС з 05.09.2011 року по 14.09.2012 року, виконавче провадження АС ВП № 28539434. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на підставі постанови про відкриття вищезазначеного виконавчого провадження, на все належне позивачу майно був накладений арешт. Як вбачається з акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення (порядковий номер 776), вказане виконавче провадження 23.02.2016 року було знищено. З урахуванням обставини, що з дня повернення виконавчого документа стягувачу (14.09.2012 року) минуло більше 5,6 років, зазначений документ до виконання прийнятий бути не може.

У звязку із знищенням виконавчого провадження державний виконавець не може зняти накладений раніше арешт на належне позивачу майно, що порушує права власника, тому просить зняти арешт з нерухомого майна, що належить позивачу, накладений постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №28539434 від 05.09.2011 року в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого документа, виданого на підставі рішення Рокитнянського районного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь КБ «Київська Русь» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 19 131 грн. 96 коп.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 Іллінський О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Вказує, що арешт на майно позивача був накладений постановою державного виконавця від 15.09.2011 року у відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції 21.04.1999 року (аналогічне положення містить ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 02.06.2016 року), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Стаття 60 вказаного Закону містить перелік підстав для зняття арешту майна, зокрема пунктом 5 цієї статті передбачено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що виконавче провадження було відкрито 05.09.2011 року, постанова про арешт нерухомого майна позивача була винесена 12.09.2011 року. У зв'язку з відмовою стягувача ПАТ «Банк «Київська Русь» від авансування витрат на проведення виконавчих дій 14.09.2012 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у відповідності до ст. 47 ч. 1 п. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Повторно виконавчий документ до відділу ДВС не надходив, у зв'язку з чим матеріали виконавчого провадження були знищені 23.02.2016 року. Станом на день розгляду справи судом строк подання виконавчого документа на виконання стягувачем пропущений. Крім того, отримавши відомості про розгляд даної справи судом, стягувач не вчинив будь-яких дій для поновлення пропущеного строку на подання виконавчого документа на виконання.

Посилається на те, що позивач протягом 7-ми років, після повернення виконавчого документа стягувачу позбавлений можливості розпоряджатись своїм майном у зв'язку з накладеним на нього арештом. Весь цей час стягувач не вчинив жодної дії, яка свідчила б про його намір продовжити процедуру стягнення заборгованості.

Отже, висновки суду про те, що суду не були подані докази про отримання виконавчого документа стягувачем, а також, що стягувач не позбавлений можливості звернутись до суду із заявою про поновлення строків подачі виконавчого документа, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки не ґрунтуються на нормах права. Тому позивач вважає, що суд необґрунтовано не застосував положення ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Іллінський О.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутність у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 як боржник перед ПАТ «Банк Київська Русь» борг не погасив, стягувач є зареєстрованою юридичною особою, тобто позивач має всі умови для погашення заборгованості. Інформація про ПАТ «Банк «Київська Русь» наявна в Єдиному державному реєстрі, тобто банк не є ліквідованим.

Ту обставину, що виконавчий лист повернутий стягувачу, а матеріали виконавчого провадження знищені, суд до уваги не прийняв, оскільки не надано доказів, що виконавчий лист отриманий стягувачем. Також стягувач не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про поновлення строків предявлення виконавчого документа до виконання. Тому підстави для зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця від 05.09.2011 року на майно боржника ОСОБА_2 - позивача по справі суд вважав відсутніми.

Однак з висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.05.2008 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та позивачем був укладений кредитний договір №18553-38-08-2, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 15 000 грн.

Оскільки ОСОБА_2 борг своєчасно не повернув, рішенням Рокитнянського районного суду від 14.06.2011 року (справа №2-297/11) стягнуто з позичальника на користь банку заборгованість в розмірі 19 131 грн. 96 коп.

05.09.2011 року по виконавчому провадженню №28539434 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою накладено арешт на все нерухоме майно боржника.

Відповідно до частин першої та другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна боржника, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Як вбачається з Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна станом на 19 січня 2018 року, 12 вересня 2011 року реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було зареєстровано обтяження на обєкт «невизначене майно, все нерухоме майно» на підставі постанови Відділу ДВС Рокитнянського РУЮ від 05 вересня 2011 року про відкриття виконавчого провадження (а.с. 13).

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень ВП-спецрозділ, 05 грудня 2011 року було описано майно боржника телевізор LG плазмовий; 01 березня 2012 року державним виконавцем було винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні та визначення ринкової вартості описаного майна.

Також із зазначеного витягу вбачається, що 14 вересня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначено, що стягувач не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій (експертизу), авансування яких передбачено цим законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження ( в редакції станом на вересень 2012 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

За змістом норми ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» , при винесенні постанови про повернення виконавчого документа державний виконавець вправі вирішити питання про зняття арешту, накладеного на майно боржника, лише у випадках його повернення до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. При поверненні виконавчого документа стягувачу не передбачено зняття арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на вересень 2012 року, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» , що діяла на момент повернення виконавчого листа стягувачеві, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

З 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, статтею 12 якого передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень ВП-спецрозділ, у виконавчому провадженні №28539434 постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві винесено 14 вересня 2012 року, строк повторного предявлення до виконання зазначено 14 вересня 2013 року ( а.с. 10).

З матеріалів справи також встановлено, що за договором про відступлення ( купівлі-продажу) прав вимоги від 09 серпня 2018 року ПАТ «Банк Київська Русь» відступив новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» права вимоги банку до позичальників, зазначених у додатку № 1, в тому числі до ОСОБА_2 як позичальника за кредитним договором від 16.05.2008 року, загальна заборгованість якого становить 18 511 грн. 44 коп. (а.с. 54-56).

Згідно з повідомленням начальника Рокитнянського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області від 23 січня 2018 року та наданої копії акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення, виконавче провадження АСВП № 28539434 про виконання виконавчого листа Рокитнянського районного суду Київської області від 14.06.2011 року знищено 23 лютого 2016 року.

Повторно на виконання до Рокитнянського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області вищевказаний виконавчий документ ПАТ «Банк «Київська Русь» не предявляв ( а.с. 7-9).

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ґрунтується на тому, що стягувач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про поновлення пропущеного строку на предявлення виконавчого листа до виконання. Однак колегія суддів вважає, що зазначене не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки, пропустивши строк повторного предявлення виконавчого листа до виконання, з 14.09.2013 року стягувач до даного часу, тобто більш ніж 5 років із заявою про поновлення такого строку не звертався.

Також за повідомленням Рокитнянського районного суду Київської області від 04.07.2019 року, відсутні дані про звернення ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у даній справі.

Таким чином, враховуючи, що арешт майна відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» застосовується для забезпечення реального виконання рішення, однак з 14.09.2012 року до даного часу відсутнє відкрите виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_2, чинність арешту невизначеного майна, усього нерухомого майна ОСОБА_2 при заборгованості в 19131 грн. 96 коп. колегія суддів вважає безпідставною.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод : Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу». У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» ; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки наявністю арешту (обтяження), накладеного постановою державного виконавця від 05 вересня 2011 року на усе нерухоме майно ОСОБА_2, за відсутності відкритого виконавчого провадження понад строки, встановлені законом для повторного предявлення виконавчого листа до виконання, та неподання стягувачем заяви про поновлення пропущеного строку протягом 6 років після повернення йому виконавчого листа, порушується право приватної власності позивача, який позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та зняття арешту з усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_2, накладеного постановою державного виконавця Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про відкриття виконавчого провадження ВП № 28539434 від 05.09.2011 року, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана його представником Іллінським

Олександром Васильовичем, - задовольнити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року скасувати та прийняти постанову:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», третя особа - Рокитнянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт з усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_2, накладений постановою державного виконавця Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про відкриття виконавчого провадження ВП № 28539434 від 05.09.2011 року в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого документа, виданого на підставі рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 14 червня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного банку «Київська Русь» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 19 131 грн. 96 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.