ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/10994/19

Провадження № 22-ц/818/4270/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретарів судових засідань - Соколової А.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації права власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності, застосування двосторонньої реституції

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_6 , на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 15 липня 2019 року, постановлену суддею Логвіновим А.О., в залі суду в м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 15 липня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність в матеріалах справи доказів, чи обґрунтувань про те, що виконання рішення суду у майбутньому може бути ускладнено. При цьому, всупереч ст.. 260 ЦПК України судом не проаналізований жодний доказ, який був наданий позивачем, в якості обґрунтування заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просив:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 27.07.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Браженко І.І. за реєстровим № 1081;

- скасувати державну реєстрацію права власності та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_3 , на квартиру АДРЕСА_1 ;

- застосувати двосторонню реституцію, шляхом повернення у власність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , з одночасним поновленням державної реєстрації права власності, та реєстрацією права власності на квартиру за ОСОБА_2 .

Одночасно з позовною заявою представником ОСОБА_1 - адвокатом Яценко Андрієм Олексійовичем подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 , або вжити інших ефективних заходів забезпечення позову, з метою забезпечення у майбутньому виконання рішення суду та ефективний захист, поновлення порушених прав позивача.

В обґрунтування заяви зазначено, що 23.05.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 передав грошові кошти у розмірі 600000,00 грн. ОСОБА_2 , а останній зобов`язався їх повернути не пізніше 15.09.2016 року, про що була складена розписка.

Також, 30.05.2014 року ОСОБА_1 передав у позику грошові кошти у розмірі 450000,00 грн. ОСОБА_2 , який зобов`язався повернути кошти до 14.12.2016 року, про що останнім було складено розписку. У зв`язку з невиконанням зобов`язань з повернення грошових коштів, ОСОБА_1 у березні 2017 року звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього грошові кошти. При цьому, 27.07.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який позивач вважає фіктивним правочином, оскільки за вказаним договором купівлі-продажу ОСОБА_2 передав у власність вказану квартиру ОСОБА_3 , який є батьком його дружини. Крім того, ОСОБА_2 , будучи обізнаним про наявність боргу перед ОСОБА_1 , здійснив відчуження квартири з метою ухилення від реального повернення позики та унеможливлення ОСОБА_1 звернути стягнення на квартиру. Також зазначено, що у разі невжиття заходів забезпечення позову спірна квартира може бути ще раз відчужена, що в свою чергу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, тощо. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З роз`яснення даного Пленумом Верховного Суду України в своїй постанові №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання та утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимоги, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні ст.6 конвенції. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, аби остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним («Шмалько проти України», № 60750/00, пункт 43/, рішення від 20 липня 2004 року; «Ромашов проти України», № 67534/01, пункт 42, рішення від 27 липня 2004 року; «ЮрійМиколайович Іванов проти України», № 40450/04, пункт 51, рішення від 15 жовтня 2009 року та інші).

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що ефективний захист, порушених чи оспорюваних його прав або інтересів буде ускладненим чи неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх поновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль.

Судова колегія не може погодитися із вказаними висновками.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, правочин щодо якого позивач вважає фіктивним, укладеним з метою уникнути виконання боргових зобов`язань.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про співмірність заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, оскільки предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 27.07.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Браженко І.І. за реєстровим № 1081 є саме квартира АДРЕСА_1 , відносно якої позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Колегія суддів вважає, що у разі відчуження майна, яке є предметом оспорюваної угоди, виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову буде суттєво ускладнено, унеможливить застосування двосторонньої реституції, призведе до необхідності звертатися до суду із черговим позовом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 15 липня 2019 року скасувати, заяву адвоката Яценко Андрієм Олексійовичем, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково - заборонити відчуження спірного нерухомого майна.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 15 липня 2019 року - скасувати.

Заяву адвоката Яценко Андрієм Олексійовичем, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна