Справа № 464/2775/19 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/2926/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Книша Олега Ярославовича на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 01 серпня 2019 року, постановлене у складі головуючого судді Горбань О.Ю., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства Страхової компанії "ПЗУ Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" майнову шкоду в розмірі 22 687, 47 грн. в порядку регресу та понесені судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02.10.2017 року о 19.50 год. по вул.Хуторівка, 32 у м. Львові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ніссан Примера», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач та автомобіля марки «Ніссан Х-Трейл», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 16.11.2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП. З огляду на те, що цивільно правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахована в ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", 19.12.2017 року на підставі страхового акту №UA071/L01/01 здійснило виплату власнику автомобіля «Ніссан Х-Трейл», д.н.з. НОМЕР_3 НА страхового відшкодування в розмірі 22 687, 47 грн. Оскільки відповідач на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував в стані алкогольного сп`яніння, тому на підставі п.п. а) п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив стягнути з відповідача вказану суму в порядку регресу.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01 серпня 2019 року позов Приватного акціонерного товариства Страхової Компанії "Українська страхова група" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства Страхової Компанії "ПЗУ Україна" 22 687 гривень 47 копійок по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 1921 гривню 00 копійок судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Книш Олег Ярославович оскаржив таке в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки викладені в рішенні суду не відповідають матеріалам справи.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, не зважаючи на надходження до суду клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Виплачене страховою компанією відшкодування ОСОБА_2 є значно завищеними, оскільки ремонтних робіт на таку суму ним не проводилось.

Судом безпідставно було відхилено клопотання відповідача про залучення на стороні позивача водія ОСОБА_2 , про витребування доказів, зокрема справи № 464/6695/17, доказів із ТзОВ «Галавтосвіт» та ТзОВ «Арія Моторс», що підтверджують проведення ремонтних робіт транспортного засобу, доказів із Регіонального сервісного центру у Львівській області про те, за ким був зареєстрований транспортний засіб на час дорожньо-транспортної події та на час розгляду справи.

Зазначає, що страховою компанією було оплачено недійсні рахунки. Крім цього в матеріалах справи відсутні Акти виконаних робіт, товарні (фіскальні) чеки, фото пошкоджень. Судом не вирішено питання про передачу майна після відшкодування збитків особі, відповідальні за шкоду. Безпідставним вважає включення до суми страхового відшкодування вартості мийки машини та чистку салону.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01.08.2019 року скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 22 687, 47 грн., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована і позивач як страховик виконав покладений на нього обов`язок відшкодувати шкоду, з урахуванням вимог пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону, ст. 1191 ЦК України, за відсутності доказів про наявність пільг у відповідача, а також доказів про сплату відповідачем розміру завданої шкоди, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу суми, сплаченої на рахунок потерпілого в рахунок відшкодування шкоди в розмірі 22 687, 47 грн.

З правильністю та обґрунтованістю висновків суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2017 року по вул. Хуторівка, 32 у м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу Nissan Primera д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу Nissan X-Trail д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Сихівського районного суду м. Львова у справі №464/6695/17 від 16 листопада 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 4 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів позивачем (поліс № АК/6638789 від 02 червня 2017 року).

Страховик (позивач) сплатив страхове відшкодування на користь ТОВ «Галавтосвіт» та ТОВ «Арія Моторс» за дорученням потерпілого ( ОСОБА_2 ) на підставі страхового акту № UA071/L01/01 від 18 грудня 2017 року у розмірі 22 687 грн. 47 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 19 грудня 2017 року № 9728 та № 9729.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що особами, відповідальність яких застрахована, - є страхувальник (юридична особа, власник) та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до підпункту "в" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка є чинною на момент ДТП) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Наведеною нормою передбачено право страховика на звернення з регресним позовом до визначеного кола суб`єктів і саме за наявності передбачених цією статтею умов.

Статтею 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Встановивши, що відповідач є страхувальником цивільно-правової відповідальності за вказаним вище полісом, а також визнаний винним у спричиненні згаданої дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, і за те, що до проведення медичного огляду, після дорожньо-транспортної пригоди, вжив алкогольні напої, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підставність та обґрунтованість пред`явленого позову, вірно задовольнивши такий.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого залишення без задоволення клопотань представника відповідача про розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження, залучення третьої особи, виклик та допит свідків та витребування доказів, на думку колегії суддів, вірних висновків суду не спростовують, та не можуть бути підставою для скасування ухваленого рішення.

Враховуючи обставини даної справи, зокрема, предмет позову, а також положення ч. 6 ст. 19, ст. ст. 53, 54, 84, 91 ЦПК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо залишення згаданих клопотань без задоволення.

На підтвердження фактичного розміру майнової шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, який оспорюється відповідачем, позивач надав рахунки ТзОВ «Галавтосвіт» та ТзОВ «Арія Моторс» (а.с.24, 25), які здійснювали відновлювальний ремонт пошкодженого в ДТП транспортного засобу потерпілого.

На підставі отриманих рахунків ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснило оплату, що підтверджується платіжними дорученнями № 9729 від 19.12.2017 року та №9728 від 19.12.2017 року, згідно яких ТзОВ «Галавтосвіт» виплатило 19 627, 11 грн. та з ТзОВ «Арія Моторс» - 3 060, 36 грн.

Отже, доводи апелянта про неправильність визначеного позивачем розміру страхового відшкодування (матеріального збитку), є безпідставними.

Доводи апелянта про завищений розмір витрат відновлювального ремонту також є голослівними, оскільки згідно з наданими СТО рахунками, ремонт транспортного засобу потерпілого стосувався лише отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджень і в повній мірі відповідає акту огляду транспортного засобу від 06.10.2017 року (а.с.22), в якому такі пошкодження теж зафіксовано. Відповідач вказує на те, що даний акт не містить висновків щодо робіт, які необхідно провести для відновлення технічного стану пошкодженого автомобіля, перелік таких робіт та матеріалів, необхідних для відновлення технічного стану транспортного засобу, методів та підходів такого ремонту. Однак, судом першої інстанції даний акт оцінений в сукупності з іншими доказами у справі, в той же час відповідачем будь-яких доказів на спростування акту не надано. Хоча останній не був позбавлений можливості з`ясувати у свого страховика підстави для виплати позивачу та розрахунок страхового відшкодування за завдану ним шкоду. Тому колегія суддів вважає, що доводи апелянта і в цій частині є безпідставними.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідач особисто звертався до позивача із заявою про настання страхового випадку, а також написав власноручні пояснення, з долученням схематичного зображення події, в яких зазначив про обставини дорожньо-транспортної пригоди, характер отриманих транспортним засобом пошкоджень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Таким чином, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено спір по суті і не допущено порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 23 грудня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Книша Олега Ярославовича залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 серпня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В