справа № 159/2111/19
провадження № 2/166/206/19
РІШЕННЯ

іменем України

14 серпня 2019 року смт.Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Свистун О.М.,

за участю секретаря - Заєць Н.П.,

представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

19 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позов мотивує тим, що в період з 2009 року по 31 серпня 2011 року перебував у Люблинецькій школі-інтернат І-ІІІ ступенів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Під час шкільних канікул проживав в сім`ї тітки ОСОБА_2 . Після закінчення школи-інтернату в нього на двох особистих рахунках АТ «ОщадБанк» перебували грошові кошти, які мав намір витрати на придбання житла. Відповідачка, скориставшись його довірою та пообіцявши придбати для нього будинок в смт.Заболоття Ратнівського району Волинської області, отримала від нього грошові кошти на суму 24 300 грн.

Зазначив, що письмової угоди на підтвердження факту передачі коштів вони не укладали, бо був впевнений у тому, що гроші відповідачка поверне.. На його неодноразові усні звернення про повернення грошових коштів ОСОБА_2 не реагує. Крім того, 07 березня 2019 року він звертався до відповідачки з претензією про повернення грошових коштів, яку вона також проігнорувала. Гроші йому потрібні для придбання житла, оскільки він з дружиною та малолітньою дитиною проживає в найманому житлі.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 24 300 грн.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 19 квітня 2019 року дану справу передано до Ратнівського районного суду за підсудністю.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 14 червня 2019 року прийнято до провадження дану цивільну справу та ухвалено проводити її розгляд по суті 29 липня 2019 року.

Ухвалою суду від 29 липня 2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 14 серпня 2019 року.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з зазначених у заяві підстав, просить його задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за її відсутності, а також відзиву на позов не надала.

Суд, заслухавши пояснення пердставника позивача, дослідивши докази, у томучислі показання свідка ОСОБА_3 , дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Як передбачено ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) , підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвереджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Всупереч наведеним правовим нормам позивач не надав суду будь-якого документа (як-от розписки тощо) із фіксацією факту передачі ним відповідачці спірної грошової суми.

Показання свідка ОСОБА_3 , директора Люблинецької школи-інтернату, який, з його слів, був очевидцем передачі грошових коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2 , суд до уваги не бере, оскільки в контексті ч.2 ст.78 ЦПК України (ст.59 ЦПК України в редакції 2004 року) такий доказ є недопустимим.

З цієї ж підстави недопустим доказом є довідка лейтенанта поліції Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області Пашкевича А.П. №1147 від 26.02.2019 року про результати розгляду звернення ОСОБА_1 , згідно з якою в ході проведеної перевірки із пояснень ОСОБА_2 установлено, що останні отримала в борг гроші від ОСОБА_1 , які після повернення із заробітків має намір повернути.

Таке визнання ОСОБА_2 факту укладення договору позики, що здійснене в позасудовому порядку, без підтвердження у судовому засіданні, суд не може розцінити як підставу звільнення від доказування у розумінні ст.82 ЦПК України.

Таким чином, позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, не виконав свого процесуального обов`язку підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З огляду на встановлені факти суд відмовляє у задоволенні позову за недоведеністю.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, ст.ст.202, 207, 526, 634, 1046-1050 ЦК України, суд

ухвалив :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити за недоведеністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Ратнівський районний суд шляхом подачі апеляційних скарг в 30-денний строк з дня його проголошення.

Позивач:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач:ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП - невідомий.

Повне рішення виготовлене 19 серпня 2019 року.

Суддя Ратнівського

районного суду О.М.Свистун