КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №366/227/19 Головуючий у І інстанції Тетервак Н.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 28 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 ,третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Іванківської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року позивачка пред`явила в суді названий позов посилаючись на те, що у неї є дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_3 дочка - ОСОБА_1 . Батьком дитини записаний ОСОБА_4 ( зі слів ОСОБА_2 ), але вони не були і не знаходяться в шлюбі. Місце проживання та знаходження ОСОБА_4 невідомо, ніякої допомоги дитині він не надає.

ОСОБА_2 у грудні 2015 році виїхала з постійного місця проживання до Закарпаття, де і проживає до цього часу. Точна адреса її нового місця проживання їй невідома, але із довідки Жміївської сільської ради Іванківського району Київської області від 18.12.2018 р. можна бачити її можливе місце перебування.

На протязі трьох останніх років ОСОБА_3 не спілкується з позивачкою, жодного разу не приїжджала до неї та дочки.

Опіку над неповнолітньою дитиною - ОСОБА_1 - фактично здійснює вона сама.

Починаючи з січня 2016 року, онука постійно проживає разом із позивачкою, знаходиться на її утриманні та вихованні.

Відповідачка зовсім не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не слідкує за її життям та інтересами, не забезпечує необхідним харчуванням медичним доглядом та лікуванням, не спілкується з дочкою та взагалі не проявляє інтересу до своєї дитини.

Вказані факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як злісне ухилення від виховання дитини матір`ю, без поважних на те причин, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Зараз позивачка ніде не працює, не має достатніх коштів на бажаний і необхідний рівень утримання ОСОБА_1 , і тому вважає за потрібне стягнути аліменти на її утримання із відповідачки. Доходи позивачки на місяць складають біля 5500 грн. ( отримує державну соціальну допомогу на дітей).

Вважає, що відповідачка повинна і має можливість сплачувати аліменти на ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі - 2 000 грн. на місяць - до її повноліття. ОСОБА_2 напевно не має офіційної роботи, і тому розмір аліментів вона визначила у вказаній сумі, яка може бути достатня для належного розвитку дитини та її навчання ( підготовки до вступу до школи в цьому році).

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 28 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_5 не погодилась із рішенням суду і оскаржила його в апеляційному порядку.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що врішенні суд постійно посилається на те, що позивачка неграмотна жінка, не вміє говорити, вводить в оману своїми поясненнями по справі тощо.

В судовому засіданні позивачка просила суддю задавати питання не швидко та давати позивачці достатній час на відповідь, але її ніхто не слухав.

Позивачка зазначає, що вона є українкою, але в побуті та сім`ї більше всього спілкується на своїй "циганській" мові. Але це не дає суду підстави вважати, що позивачка не може достойно виховувати онуку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надавати їй необхідний притулок, захист та вчити дитину у школі.

По тій же причині позивачка не була незгодна із висновком Служби у справах дітей та сім`ї Іванківської РДА Київської області від 28.11.2018 р., де вказано, що "...вилучення з сім`ї малолітньої ОСОБА_1 є недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини." Ніхто позивачці так і не пояснив, в чому ж полягає ця недоцільність і чому це не буде відповідати інтересам її онуки.

Зауваження позивачки по рішенню суду наступні.

1. Посилання суду на те, що позивачка не знає постійного місця проживання відповідачки по справі - ОСОБА_2 , є неправильними, оскільки вона ще в позовній заяві вказувала точну адресу її перебування. Позивачка точно знає, що вказана в позовній заяві адреса вірна, вона просто не захотіла навіть отримувати повістки суду, не переймаючись долею дитини.

2. Відповідачка не з`явилася у судові засідання, жодного разу не приїхала до дитини, що свідчить про її повне ігнорування життя доньки, відсутність виконання батьківських обов`язків щодо неї та просто втрату родинних відносин.

Відповідачка знала про те, що відбувається процес позбавлення її батьківських прав, була повідомлена позивачкою про це через свої" циганські" канали зв`язку.

3. Суд не прийняв до уваги доводи позивачки про те, що вона дійсно бажає виховати онуку та допомогти їй отримати хоча б середню освіту, що серед людей її побуту є непоганим рівнем розвитку. Позивачку не цікавлять кошти "на дитину", як вважає суд, а тільки нормальний розвиток онуки, у близькому рідному оточенні.

Позиція суду ще раз доводить, що таке "піклування " про долю малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно рішення від 28.08.2019 р., навпаки шкодить дитині, ставить її у невизначений стан - коли дійсно її біологічна мати може за своєю примхою в любий час забрати її та розпорядитися нею на свій розсуд. Це не є новиною, у циган такі звичаї, і суду про це відомо.

Позивач в судове засідання не з`явилась. Її представник адвокат Семак А.Я. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходить висновку що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Жміївка Іванківського району Київської області. Її батьком є- ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_2 .

Неповнолітня дитина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 тривалий час проживає в сім`ї позивачки, яка, як слідує з довідки сільської ради, є її бабусею.

Позивачка проживає з трьома неповнолітніми дітьми та співмешканцем. Дорослі(позивач та її співмешканець) не працюють, домашнього господарства не ведуть, город не обробляють, і як вказує позивачка в позові - всі живуть за кошти, які позивачка отримує на дітей.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду висновок орану опіки та піклування з приводу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .. Витяг з Протоколу №12 засідання Комісії з питань захисту прав дитини Іванківської районної державної адміністрації від 28.11. 2018 року не є Висновком органу опіки та піклування в тому розумінні,що вказано в ст.19 Сімейного кодексу, оскільки не дає обґрунтування чому комісія вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні її дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивачка у підготовчому судовому засіданні стверджувала, що відповідачка (її дочка) зареєструвала шлюб, має дітей, а судовому засіданні позивачка пояснила,що вона взагалі нічого не знає про відповідачку, з нею не спілкується. Отже стверджувати, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, позивачка не може, якщо вона навіть не знає, чи відповідач навіть жива,здорова чи хвора. На незручні для себе запитання позивач не відповідала, говорила,що не розуміє, не грамотна, і інше. Тобто, встановити дійсне місце проживання відповідачки, істинне відношення матері до дитини, якісь її характеристики, неможливо.

Суд також вважав,що позивач необґрунтовано звинувачує відповідача у бажанні залучити дитину до жебракування,так як такі твердження ні на чому не ґрунтуються.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Отже, ОСОБА_5 , як особа, в сім`ї якої проживає дитина, вправі звернутися в суд з позовом про позбавлення батьківських прав батьків неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак судова колегія вважає, що та обставина, що позивачка є бабусею допустимими доказами не доводиться. Довідка сільської ради про те, що позивачка є бабусею ОСОБА_1 не є допустимим доказом.

Відповідно до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати,батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстокого поводження з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини,примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідно до ст. 43 ЦПК України, учасники справи повинні подавати усі наявні у них докази в порядку та строки,встановлені законом або судом. Не приховувати докази.

Судова колегія погоджується із судом в тому, що за відсутності будь-яких даних про дійсне місце проживання відповідачки, її характеристики, складу сім`ї, роду занять та інше, встановити обставини її відносин із дитиною неможливо. Фактично в судовому засіданні позивачкою доведений лише факт проживання неповнолітньої ОСОБА_1 разом із нею. При цьому інших даних, які мали бути оцінені як Органом опіки та піклування так і судом, позивач суду не навела. Всі судові повідомлення, які надсилались на зазначену адресу відповідачки повернулись до суду без вручення. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд першої інстанції правильно виходив з того, що достатніх доказів того, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, хоча має таку можливість виконувати їх позивачка суду не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 28 серпня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: