Справа № 128/1662/19
РІШЕННЯ

Іменем України

10.12.2019 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,

секретар Манюк Л.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала в шлюбі, в якому в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. За рішенням суду від 18.12.2013 з відповідача присуджено до стягнення на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що їхній син дуже часто хворіє, потребує лікування, періодичних обстежень, а все це вимагає значних коштів. Враховуючи стан здоров`я дитини та що він потребує постійного догляду матері (згідно рішення ЛКК), позивач не може влаштуватися на роботу та отримувати заробітну плату, щоб заробляти кошти на утримання дитини та на його лікування. Витрати на лікування сина є надто великими, аліментів, що сплачує відповідач, на ці витрати не вистачає. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати допомогу на лікування дитини, але він відмовляється. У дитини затримка психомоторного розвитку, крім того він часто та довготривало хворіє простудними захворюваннями.

За період з 22.03.2019 по 05.06.2019 позивачем було придбано ліків на загальну суму 12 770, 56 грн. Відповідач кошти для додаткових витрат на дитину, зокрема на лікування, добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки фізично здоровий, інших утриманців не має, має постійний і достатній заробіток та взмозі сплачувати додаткові витрати на утримання сина.

За вказаних обставин позивач просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина, разово, в розмірі 12 770, 56 грн та судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого заперечив викладені у позові обставини, зокрема вказав, що дитина повністю перебуває на його утриманні, оскільки позивачка ніде не працює, хоча могла б влаштуватись на роботу, а дитину віддати у дошкільний заклад для соціального, фізичного, розумового розвитку. Зазначив, що сумлінно сплачує аліменти на дитину згідно рішення суду в справі №128/5330/13-ц, також сплачує аліменти на дружину до досягнення сином 6 років згідно рішення суду в справі 128/3424/17, також сплачує кошти на додаткові витрати і лікування дитини згідно рішення судів у справах № 128/237/17 та № 128/1627/18. За таких обставин просив врахувати положення законодавства про рівність батьківських обов`язків та стягнути з нього половину суми, заявленої позивачем (а.с. 39 - 41).

Позивач ОСОБА_3 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 179 ЦПК України, надала суду відповідь на відзив, згідно якої вказує, що відповідач дійсно сплачує аліменти на дитину, однак це не звільняє його від сплати додаткових витрат на дитину, так як дитина є дуже хворою, інвалідом, потребує подальшого лікування. Вказала, що 02.10.2019 дитині виповнюється 6 років, тому аліменти на її утримання відповідачу залишилось сплачувати до вказаної дати. Вказала, що з січня по червень 2019 року відповідач працював за кордоном, інших дітей не має, а позивач за станом здоров`я не може нести додаткові витрати на дитину, оскільки перенесла операцію та їй самій потрібні кошти на лікування, та ці обставини мають істотне значення. Тому позивач просила не застосовувати положення щодо рівності прав батьків (а.с. 63 - 66).

Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, позивач змінила заявлені нею позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина, разово, в розмірі 14 898, 59 грн та судові витрати по справі. (а.с. 73 - 75).

Згідно поданого відповідачем відзиву на змінені позовні вимоги, відповідач просив стягнути з нього лише половину заявленої позивачем суми. Зазначив, що на його думку, позивач також може влаштуватись на роботу та надавати кошти на лікування сина. Вважає, що дитину необхідно розвивати не вдома, а в дошкільному закладі з однолітками (а.с. 84 - 86).

Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог позивач повторно змінила заявлені нею позовні вимоги, в зв`язку із хворобою дитини, та просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина, разово, в розмірі 15 969 грн та судові витрати по справі (а.с. 91 - 93).

Ухвалою суду від 11.09.2019 прийнято до розгляду змінені позовні вимоги позивача та оголошено перерву в підготовчому засіданні, роз`яснено відповідачу право подати відзив на змінені позовні вимоги (а.с. 100).

Згідно поданого відповідачем відзиву на змінені позовні вимоги, відповідач просив стягнути з нього лише половину заявленої позивачем суми, а саме 7 984 грн, та стягнути вказану суму не разово, а частково. Вказав, що він сплачує аліменти та додаткові витрати, понесені на лікування сина раніше, у розмірі 4 000 грн щомісячно, а позивачка має можливість влаштуватись на роботу та також утримувати сина (а.с. 105 - 111).

Відповідно до поданої позивачем ОСОБА_3 відповіді на відзив, позивач заперечила проти аргументів відповідача. Вказала, що відповідач відмовляється виплатити заборгованість на лікування дитини, хоча має таку змогу, тому що працював за кордоном. Також позивач вказала, що дитина відвідує дитячий садочок та постійно знаходиться на реабілітації у центрі для інвалідів «Промінь». За вказаних обставин позивач простить задовольнити її позовні вимоги та стягнути з відповідача всю заявлену нею суму (а.с. 117 - 121).

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги та відповідь на відзив підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що аліменти не покривають усіх витрат на дитину, дитина є інвалідом, тому витрачаються кошти на її лікування, яке дає результат. Зазначила, що дитина відвідує садочок, але не на повний день, хоча в дозволі на відвідування садочка обмежень щодо часу його відвідування немає. Вважає, що відповідач повинен сплатити усю суму додаткових витрат, оскільки заробляє великі кошти, а позивач працювати не має можливості, так як доглядає за сином.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що не згоден з методами лікування сина, які застосовують позивачка та її матір (представник позивача), хотів би самостійно мати змогу зайнятися лікуванням сина, але йому чиняться перешкоди в спілкуванні з дитиною. Просив стягнути з нього половину витрат, зазначених у позовних вимогах, враховуючи, що він також ще сплачує аліменти та інші додаткові витрати на утримання сина, а також розстрочити виконання рішення з метою сплати ним стягнутих додаткових витрат частинами. На даний час він офіційно не працевлаштований, шукає роботу.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Згідно з позовною заявою, що не заперечується відповідачем, сторони з 23.11.2012 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17.12.2014 (а.с. 23).

Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданого 10.10.2013 (а.с. 8).

З довідки № 1113 від 20.06.2019, виданої виконавчим комітетом Вінницько-Хутірської сільської ради встановлено, що син сторін проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні (а.с. 18).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18.12.2013 з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 21.10.2013 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 21 - 22).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10.05.2018 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_4 одноразово в розмірі 16 133, 84 грн (а.с. 24 - 28).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.03.2019 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_4 одноразово в розмірі 14 859, 44 грн (а.с. 29 - 31).

З наданих відповідачем копій квитанцій вбачається, що відповідач ОСОБА_2 періодично сплачує аліменти та додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 на виконання вищевказаних рішень суду (а.с. 49, 55, 87 - 88,115 - 116, 138 - 141), однак сплачує їх не в повному обсязі, за що ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.08.2019 за поданням державного виконавця був обмежений у праві виїзду за межі України (а.с. 122 - 123). Даної ухвалою встановлено, що ОСОБА_2 офіційних доходів не отримує, відкритих рахунків не має, відомості про наявність права власності на нерухоме майно та транспортні засоби відсутні.

Відповідно до рішення № 14 районної лікарсько-консультативної комісії Вінницької центральної клінічної лікарні, протокол № 29 від 08.12.2017, дитина ОСОБА_4 , 2013 р.н., потребує постійного стороннього догляду та допомоги (а.с. 9).

З наданих позивачем медичних довідок та виписок із медичних карток вбачається, що дитина ОСОБА_3 має ряд хронічних захворювань та періодично перебуває на лікуванні в медичних установах (а.с. 10 - 14).

Відповідно до виписок з амбулаторної картки № 620352 від 12.04.2019, від 13.08.2019, від 09.09.2019, ОСОБА_4 перебував на амбулаторному лікуванні у Вінницько-Хутірській АЗПСМ з 04.04.2019 по 12.04.2019, з 31.07.2019 по 13.08.2019, з 14.08.2019 по 09.09.2019 та отримував відповідне лікування (а.с. 14, 76, 94).

Згідно з Консультаційним висновком спеціаліста від 09.07.2019, дитині ОСОБА_4 встановлений діагноз та призначені відповідні препарати (а.с. 77).

За рішенням від 03.09.2019 № 859 про зарахування на реабілітацію, дитину ОСОБА_4 зараховано на реабілітацію до державної реабілітаційної установи: Центр комплексної реабілітації для дітей з інвалідністю «Промінь» (а.с. 124).

Відповідно до наданих довідок про надані реабілітаційні послуги та результати комплексної реабілітації (абілітації) від 13.09.2019, від 29.03.2019, від 28.12.2018, від 27.07.2018, ОСОБА_4 проходив курс реабілітації в період з 03.09.2019 до 13.09.2019, з 29.03.2019 до 12.04.2019, з 07.12.2018 до 28.12.2018, з 16.07.2018 до 27.07.2018 в ДРУ ЦКРДІ «Промінь» та йому рекомендовано повторний курс реабілітації (а.с. 125 - 128).

На підтвердження понесених витрат на лікування дитини на суму 15 969 грн позивачем надано суду копії відповідних квитанцій (а.с.15-17,19-20, 78, 95), та водночас відповідачем сума витрачених позивачем коштів на лікування дитини не заперечується.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Положеннями ч.ч. 1 - 3 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 185 СК України, той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 по справі № 749/106/17 (№6-1489цс17) роз`яснив, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, визначений ст. 141 СК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 7 984,50 грн, що становить половину понесених позивачем додаткових витрат на дитину.

При визначенні такого розміру додаткових витрат, що підлягають до стягнення з відповідача, суд виходить з того, що позивач, як мати дитини, також зобов`язана брати участь у додаткових витратах на дитину. При цьому, позивачем не доведено суду її реального майнового становища, розмір отримуваних доходів, відсутність працевлаштування чи відсутність отримання доходів з інших джерел, в судовому засіданні встановлено, що дитина за станом здоров`я на даний час може відвідувати дитячий садок. Суд звертає увагу, що для задоволення освітніх, соціальних потреб, організації корекційно-розвиткової роботи у складі закладів дошкільної освіти на підставі письмового звернення батьків або законних представників особи з особливими освітніми потребами в обов`язковому порядку утворюються інклюзивні та/або спеціальні групи для виховання і навчання дітей з особливими освітніми потребами. Тобто позивач не позбавлена можливості працевлаштуватись, водночас надані позивачем медичні довідки про стан її здоров`я не містять відомостей про протипоказання для працевлаштування або відповідних рекомендацій (а.с. 67 - 69).

Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 384, 20 грн (з розрахунку загального розміру позовних вимог на суму 15 969 грн відносно задоволених позовних вимог на суму 7 984, 50 грн), а судові витрати зі сплати решти судового збору, пропорційно розміру відхилених позовних вимог, що становить 384, 20 грн, необхідно компенсувати за рахунок держави.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 141, 185 СК України, ст.ст. 141, 211, 223, 247, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 7 984, 50 грн (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 50 копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 384, 20 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору, від сплати якого звільнено позивача ОСОБА_3 , що становить 384, 20 грн., компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 20.12.2019.

Суддя: