Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1701/19 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 43 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №278/1701/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 08 липня 2019 року, постановлену під головуванням судді Зубчук І.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом у якому просила витребувати з чужого незаконного володіння Ѕ частини житлового будинку та Ѕ частини земельної ділянки, площею 0,25 га кадастровий № НОМЕР_1 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

27 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії ОСОБА_2 , щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, зняття з реєстрації ОСОБА_1 з Ѕ житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться у АДРЕСА_1 , з одночасною забороною потрапляти на територію Ѕ частини вищезазначених будинку та земельної ділянки.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 08.07.2019 заяву ОСОБА_1 задоволено. Заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, в тому числі від відключення електро-, водо-, газопостачання, зняття з реєстрації ОСОБА_1 з 1/2 частини житлового будинку загальною площею 109,1 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20 згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зареєстрований за ОСОБА_2 , а також земельної ділянки площею 0,25 га., кадастровий № НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220, включаючи господарські будівлі і споруди, з одночасною забороною потрапляння на вищевказану територію, на час розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову. Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що предметом спору є правомірність проведення реалізацї нерухомого майна, а не виселення ОСОБА_1 з житлового будинку, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 . У заяві про забезпечення позову відсутні будь-які докази на підтвердження загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову. Оскаржувана ухвала фактично позбавляє права приватної власності ОСОБА_2 на спірний житловий будинок та земельну ділянку.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, обраний захід забезпечення позову відповідає заявленим вимогам.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову судом необхідно враховувати зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору.

Як убачається з матеріалів справи, предметом заявленого позову є витребування з чужого незаконного володіння Ѕ частини житлового будинку та Ѕ частини земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 від ОСОБА_2 .

Наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заборони ОСОБА_2 володіти та користуватися нерухомим майном, позивачем не обґрунтовано.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те що, допускаючи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти дії щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, в тому числі від відключення електро-, водо-, газопостачання, зняття з реєстрації ОСОБА_1 з 1/2 частини житлового будинку, а також розпоряджатися земельною ділянкою площею 0,25 га., кадастровий № НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , включаючи господарські будівлі і споруди, з одночасною забороною потрапляння на вищевказану територію, на час розгляду даної цивільної справи, суд першої інстанції не дав оцінку доводам заяви про забезпечення позову та доказам на підтвердження наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Вказуючи на обґрунтованість вжитих заходів щодо забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув увагу, що доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у виді заборони ОСОБА_2 володіти та користуватися своєю власністю виходять за межі змісту позовних вимог, а вжиті заходи не пов`язані з суб`єктивними правами позивача на предмет спору.

Таким чином, застосований вид забезпечення позову є не співмірним із заявленими вимогами ОСОБА_1 .

За правилами ст.376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищевикладеного, ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 08 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. Дата складення повного судового рішення 13 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді