Справа № 2/2218/223/11
Провадження № 4-с/686/57/19
УХВАЛА

8 серпня 2019 року

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Чевилюк З.А., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зупинення передачі майна на реалізацію, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із скаргою на постанови державного виконавця Другого міського відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

07 серпня 2019 року через канцелярію суду подано заяву про зупинення передачі майна на реалізацію, а саме нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 та житлового будинку із земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 . Зявник не відмовлявся від виконання рішень суду щодо примусового стягнення коштів. Подавав до банку заяви про списання депозитних коштів в рахунок погашення заборгованості. Виконавець неправомірно здійснює арештовує та оцінює іпотечне майно.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE,№ 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження`виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження`визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зупинення передачі майна на реалізацію як наслідок передбачає зупинення виконання судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 15 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою від 03 червня 2016 року № 4), при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Нормами ЦПКта іншим законом не передбачено зупинення судом реалізації арештованого майна при розгляді скарги на дії державного виконавця, а навпаки таке зупинення є повноваженнями державного виконавця, у провадженні якого знаходиться справа.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення передачі майна на реалізацію .

Керуючись ст. ст. 149-154, 260 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зупинення передачі майна на реалізацію відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя З.А.Чевилюк