ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 2-3107/11

провадження № 61-17459св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 8 листопада 2011 року, ухвалене колегією у складі суддів: Полежая В. Д., Єгорової С. М., .Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2011 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» (далі ?- ПАТ КБ «Надра») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначило, що 9 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2/1/2008/980-ЕК/1095, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 15 000 гривень з процентною ставкою 30% річних за користування кредитом на строк до 15 квітня 2010 року. Поручителями за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 згідно з укладеними з ними договорами поруки від 9 квітня 2008 року.

ОСОБА_1 не виконував належним чином свої зобов`язання за кредитним договором № 2/1/2008/980-ЕК/1095 від 9 квітня 2008 року, у зв`язку з чим 1 вересня 2009 року банк направив йому вимогу про дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів і сплату штрафних санкцій, яка підлягала виконанню протягом тридцяти днів. Такі ж вимоги банк направив поручителям ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Позичальник вимогу банку не виконав і станом на 10 квітня 2011 року має заборгованість у розмірі 24 342,29 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 11 412,9 гривень, заборгованість за процентами - 5 972,46 гривень, пеня - 2 610,59 гривень і штрафи - 4 346,34 гривень, а також нараховані на суму боргу інфляційні втрати у сумі 1 638,43 гривень.

За таких обставин ПАТ КБ «Надра» просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 і поручителів за його кредитними зобов`язаннями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість у загальному розмірі 25 980,72 гривень.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2011 року, ухваленим у складі судді Мохонько В. В., позовні вимоги задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» кредитну заборгованість у розмірі 24 342,29 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 11 412,9 гривень, заборгованість за процентами - 5 972,46 гривень, пеня - 2 610,59 гривень і штрафи - 4 346,34 гривень, а також 259,80 гривень судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У задоволенні позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанцій дійшов висновку про доведеність факту порушення ОСОБА_1 зобов`язань з повернення отриманого кредиту, що призвело до виникнення у нього заборгованості у зазначеному банком розмірі. Відмовляючи у солідарному стягненні цієї заборгованості із поручителів, суд першої інстанції виходив з того, що банк протягом шести місяців від дня закінчення строку дії кредитного договору не пред`явив до них вимог, тому їх порука припинена.

Рішенням апеляційного суду апеляційного суду Кіровоградської області від 8 листопада 2011 року заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2011 року в частині відмови у стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 24 342,29 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 11 412,9 гривень, заборгованість за процентами - 5 972,46 гривень, пеня - 2 610,59 гривень і штрафи - 4 346,34 гривень, а також стягнено з кожного із них у рівних частках судовий збір у розмірі 259,80 гривень та 120 гривень у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягуючи заборгованість із поручителів, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до умов укладених із ними договорів поруки від 9 квітня 2008 року їх порука є чинною до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, тому, оскільки позичальник ОСОБА_1 кредитну заборгованість не сплатив, сума боргу підлягає солідарному стягненню з нього та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив рішення апеляційного суду апеляційного суду Кіровоградської області від 8 листопада 2011 року скасувати і залишити в силі заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2011 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що у кредитному договорі встановлений строк повного виконання зобов`язань до 15 квітня 2010 року, тому саме від цієї дати розпочався перебіг шестимісячного строку для пред`явлення кредитором вимоги до поручителів щодо погашення кредитної заборгованості.

Звертаючись із цим позовом у квітні 2011 року, ПАТ КБ «Надра» пропустив встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк звернення з вимогами до нього і ОСОБА_2 .

Вказав, що умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань за основним договором не свідчить про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статі 251 ЦК України, що не врахував апеляційний суд.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 17 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 9 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2/1/2008/980-ЕК/1095, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 15 000 гривень з процентною ставкою 30% річних за користування кредитом на строк до 15 квітня 2010 року.

Повернення кредиту та сплата процентів здійснюється згідно з графіком, який є невід`ємною частиною договору.

У випадку виникнення у позичальника прострочення сплати процентів за користування кредитом та/або прострочення повернення частини кредиту згідно з графіком, банк має право дострокового вимагати погашення наданого позичальнику кредита, про що сповіщає письмовою вимогою (пункт 3.1.4 кредитного договору).

9 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 2/1/2008/980-П/1095/1, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Того ж дняміж банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 2/1/2008/980-П/1095/2, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Поручителі зобов`язались виконати свої зобов`язання не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником кредитних зобов`язань і необхідності їх виконання.

З поданого позивачем розрахунку заборгованості апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 не виконував належним чином свої зобов`язання за кредитним договором і станом на 10 квітня 2011 року має заборгованість у розмірі 24 342,29 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 11 412,9 гривень, заборгованість за процентами - 5 972,46 гривень, пеня - 2 610,59 гривень і штрафи - 4 346,34 гривень.

Також апеляційним судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору 2 вересня 2009 року ПАТ КБ «Надра» направив ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення кредитної заборгованості у повному обсязі, яка підлягала виконанню протягом тридцяти днів. Такі ж вимоги направлені поручителям.

З позовом про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 таОСОБА_2 і ОСОБА_3 банк звернувся у квітні 2011 року.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 400 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції, стягуючи заборгованість з поручителів, виходив з того, що згідно з пунктом 5.3 договорів поруки їх дія закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань згідно з умовами договору поруки. Оскільки заборгованість кредитним договором № 2/1/2008/980-ЕК/1095 від 9 квітня 2008 року не сплачена, суд дійшов висновку, що порука не припинена.

Проте такі висновки суду апеляційної інстанції помилкові.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина перша статті 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (частина друга статті 1050 ЦК України).

У пункті 3.1.4 кредитного договору встановлено право кредитора вимагати дострокового погашення наданого позичальнику кредита У випадку виникнення у позичальника прострочення сплати процентів за користування кредитом та/або прострочення повернення частини кредиту згідно з графіком. Про дострокове погашення кредита банк сповіщає позичальника письмовою вимогою.

Згідно з вимогою від 1 вересня 2009 року, надісланою ОСОБА_1 2 вересня 2009 року, банк пред`явив позичальнику вимогу про дострокове погашення кредитної заборгованості у повному обсязі, яка підлягала виконанню протягом тридцяти днів, тобто до 2 жовтня 2009 року.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом і встановив новий строк виконання основного зобов`язання у повному обсязі.

Саме з цього моменту розпочався перебіг строку для пред`явлення банком вимоги до поручителів за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 , що виникли з кредитного договору № 2/1/2008/980-ЕК/1095 від 9 квітня 2008 року.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час існування спірних правовідносини, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи справу, не звернув уваги на те, що пред`явленням вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, яка підлягала виконанню до 2 жовтня 2009 року, ПАТ КБ «Надра» на власний розсуд змінив строк дії кредитного договору і встановив новий кінцевий строк повного виконання зобов`язання.

Пославшись в обґрунтування своїх висновків на те, що дія договорів поруки закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором чи виконанням поручителями своїх зобов`язань за договорами поруки, апеляційний суд не врахував, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

З настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника за основним договором не свідчать про те, що таким договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України і частини четвертої статті 559 ЦК України у відповідній редакції, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань, застосоване в частині четвертій статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час існування спірних правовідносини, поняття «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку позову до поручителя.

Оскільки суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення статей 251, 525, 530, 559, 1049, 1050 ЦК України та дійшов помилкового висновку про чинність поруки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до повного виконання зобов`язань за укладеним з ОСОБА_1 кредитним договором, ухвалене апеляційним судом рішення в частині вирішення пред`явлених до поручителів позовних вимог не може вважатися законним і обґрунтованим і підлягає скасуванню.

Разом з тим, не можна залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу, дійшов висновку, що перебіг передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строку для пред`явлення вимог до поручителів розпочався з дня закінчення встановленого кредитним договором строку кредитування - з 15 квітня 2010 року.

Суд не врахував, що, пред`явивши позичальнику ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення кредитної заборгованості, банк таким чином змінив строк повного виконання основного зобов`язання з 15 квітня 2010 року на 2 жовтня 2009 року, тому саме з цієї дати ПАТ КБ «Надра» набув права протягом шести місяців пред`явити до поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вимогу про погашення кредитної заборгованості.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 559 ЦК України у поєднанні зі статтями 530, 1049, 1050 ЦК України, у зв`язку з чим неправильно визначив дату, від якої розпочався перебіг встановленого законодавством строку звернення з вимогами до поручителів, тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення пред`явлених до поручителів позовних вимог також підлягає скасуванню.

Порука - це строкове зобов`язання і незалежно від того, встановлено строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Зі збігом даного строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Звернувшись з цим позовом у квітні 2011 року, ПАТ КБ «Надра» пропустив шестимісячний строк на пред`явлення вимог до поручителів, який розпочав перебіг з 2 жовтня 2009 року і закінчився 2 квітня 2010 року, тому вимоги банка про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є безпідставними.

Відповідно до статті 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суди першої і апеляційної інстанцій, вирішуючи справу в частині позовних вимог, пред`явлених ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , неправильно застосували норми матеріального права, касаційний суд скасовує заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2011 року і рішення апеляційного суду апеляційного суду Кіровоградської області від 8 листопада 2011 року у відповідній частині і ухвалює у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні таких позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень статей 141, 416 ЦПК України у зв`язку із задоволенням касаційної скарги касаційний суд стягує з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 понесені заявником судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 455,76 гривень.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2011 року і рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 8 листопада 2011 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», пред`явлених до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , а також в частині стягнення з них судового збору і витрат на інформаційно-технічне забезпечення скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення.

Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Надра» у задоволенні позову до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 455,76 гривень.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний О. В. Ступак