Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 539/3885/15-ц

провадження № 61-10427св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Триголова В. М., Дорош А. І., Буленка О. О., від 15 березня 2016 року та додаткове рішення цього суду

від 19 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк) звернулося до суду із позовом до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 грудня 2013 року між банком та

ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 011 грн під 14,99% річних строком до 27 грудня 2016 року.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, у нього станом на 08 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 40 480,57 грн, яка складається із: 31 844,74 грн - тіло кредиту; 2 528,06 грн - проценти за користування кредитом; 4 907,77 грн - комісія; 1 200 грн - штраф, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області у складі судді Іващенка Ю. А. від 20 листопада 2015 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 480,57 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, допустив заборгованість за кредитом, а тому є всі передбачені законом і укладеним між сторонами договором підстави для стягнення з нього цієї заборгованості.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 15 березня

2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк».

Додатковим рішенням Апеляційного суду Полтавської області

від 19 квітня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що станом на дату звернення банку із позовом, відповідач погасив усю наявну заборгованість, а тому відсутні підстави для задоволення позову. При цьому розрахунок, що наданий банком, включає 28 806,48 грн заборгованості за інші послуги банку, які не зазначені у кредитному договорі, а тому не повинні оплачуватися позичальником.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Альфа-Банк» просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позичальник не у повному обсязі сплатив кредит, допустив порушення умов кредитного договору, у зв`язку із чим у нього перед банком утворилась заборгованість, яка відповідачем не спростована.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26 грудня 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі

50 011 грн під 14,99% річних строком до 27 грудня 2016 року.

Відповідно до наданого банком розрахунку, станом на 08 жовтня 2015 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі

40 480,57 грн, яка складається із: 31 844,74 грн - тіло кредиту; 2 528,06 грн - проценти за користування кредитом; 4 907,77 грн - комісія; 1 200 грн - штраф.

Відповідно до вказаного розрахунку, за період з 20 січня 2014 року по 23 березня 2015 року відповідач сплатив на погашення кредиту 38 003,85 грн. Зазначене також підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (а. с. 34-37).

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Щодо стягнення кредитної заборгованості

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 2.6. розділу І кредитного договору порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором: платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Згідно з додатком № 1 до кредитного договору щомісячний платіж становить 2 533,59 грн, який позичальник повинен вносити на рахунок банку до 27 числа кожного місяця.

Відповідно до наданого банком розрахунку, у період з 20 січня 2014 року по 23 березня 2015 року відповідач належним чином здійснював погашення кредиту, вносив щомісячні платежі у строки та у передбаченому кредитним договором розмірі. Зазначене також підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (а. с. 34-37). Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що за вказаний період відповідач сплатив 38 003,85 грн.

Однак починаючи з квітня 2015 року відповідач припинив сплату кредиту, що свідчить про неналежне виконання позичальником умов кредитного договору.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Суд апеляційної інстанції дійшовши висновку про відсутність заборгованості за кредитним договором, не звернув уваги на те, що відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору, з огляду на встановлений графіком період внесення щомісячних платежів з 23 грудня 2013 року

по 27 грудня 2016 року, зокрема, позичальник починаючи з квітня 2015 року припинив сплату кредиту; доказів погашення ним заборгованості у строки та у обсязі, передбачені кредитним договором, матеріали справи не містять. Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що сплачена відповідачем сума у розмірі 38 003, 85 грн навіть не покриває розміру наданого позивачем кредиту у сумі 50 011 грн, не враховуючи нараховані на цю суму проценти.

При цьому вказівка суду на те, що наданий банком розрахунок включає 28 806,48 грн заборгованості за інші послуги банку, які не зазначені у кредитному договорі, а тому за її виключенням відсутня заборгованість за кредитним договором, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки ця сума була розрахована на весь період кредитування з 23 грудня 2013 року

по 27 грудня 2016 року, тоді як банк пред`явив позов про дострокове стягнення усієї суми заборгованості у листопаді 2015 року. Крім того, за таким принципом суд повинен був врахувати колонки за № № 3, 4 додатку до кредитного договору, відповідно до яких загальна сума кредиту та процентів за період кредитування складає 62 402,46 грн, що є значно більшою за сплаченою відповідачем заборгованість у розмірі 38 003, 85 грн(а. с. 7).

Відповідно до наданого банком розрахунку розмір заборгованості за тілом кредиту, з урахуванням сплачених відповідачем сум, станом на 08 жовтня 2015 року складає 31 844,74 грн, за процентами - 2 528,06 грн, а також штрафом за прострочення внесення платежів - 1 200 грн, а всього

35 572,80 грн.

Зазначений розрахунок відповідачем спростовано не було, власного розрахунку ним також не надано.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність заборгованості за кредитним договором.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що

ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язань за кредитним договором від 26 грудня 2013 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 08 жовтня 2015 року складала

35 572,80 грн, із яких: 31 844,74 грн - тіло кредиту; 2 528,06 грн - проценти за користування кредитом; 1 200 грн - штраф, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з нього на користь ПАТ «Альфа-Банк» зазначеної заборгованості.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, висновки суду відповідають вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції у зазначеній частині, апеляційний суд допустив помилку в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Щодо стягнення комісії

При цьому колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про безпідставність нарахування банком комісії у розмірі

4 907,77 грн з огляду на таке.

За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16.

Із наданого позивачем розрахунку, а також із умов укладеного договору вбачається, що банк нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за управління кредитомза рахунок ОСОБА_1 , що є незаконним, а тому підстав для стягнення комісії у розмірі 4 907,77 грн немає.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, процентами та штрафом із залишенням в цій частині в силі рішення суду першої інстанції, а в частині відмови у позові про стягнення комісії колегія суддів вважає за необхідне рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені сторонами у цій справі підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1 070,37 грн (розмір заявлених вимог - 40 480,57 грн (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню -

35 572,80 грн (87,88 %), розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом - 1 218 грн (1 218 х 87,88 % : 100 % = 1 070,37).

Касаційна скарга ПАТ «Альфа-Банк» підлягає частковому задоволенню, а тому сплачений банком судовий збір у сумі 1 461,60 грн за подання касаційної скарги підлягає стягненню з відповідача на його користь також пропорційно у розмірі 1 284,45 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31 844,74 грн, за процентами у розмірі 2 528,06 грн та за штрафом у розмірі 1 200 грн скасувати і залишити в цій частині в силі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області

від 20 листопада 2015 року.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення комісії у розмірі 4 907,77 грн залишити без змін.

Додаткове рішення Апеляційного суду Полтавської області від 19 квітня

2016 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 2 354,82 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта