Дата документу 23.12.2019 Справа № 336/7540/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/7540/18 Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/807/2890/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та від заборгованості по сплаті аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та від заборгованості по сплаті аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та відповідачем 28 липня 2001 року був зареєстрований шлюб, який було розірвано рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2011 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2011 року по справі №2-2064/11 з нього на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 18 січня 2011 року, до досягнення дітьми повноліття.

З 2013 року його син ОСОБА_3 , 2002 року народження, постійно мешкає разом з ним та його батьками та повністю перебуває на його утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає.

Відповідач займається вихованням молодшого сина.

На підставі зазначеного просив звільнити його від сплати аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , 2002 року народження, ОСОБА_4 , 2008 року народження, які стягується на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2011 року та звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів, що нарахована Комунарським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя, у розмірі 71 777,54 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2019 року позов задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2011року.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості за виконавчим листом, виданим на виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2011 року, про стягнення аліментів на користь ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18 січня 2011 року і до досягнення ним повноліття.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що не була належним чином повідомлена про розгляд справи, позивач з 2012 року мешкав в м. Дніпро (колишня назва - Дніпропетровськ), постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя від 26 червня 2012 року на підставі заяви боржника ОСОБА_2 виконавчий лист про стягнення аліментів був направлений до Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ, дитина ОСОБА_3 за її згодою тимчасово до закінчення навчання переїхав до діда ОСОБА_7 та баби ОСОБА_8 , від проживання з нею не відмовлявся, ОСОБА_2 не звертався до суду із позовом про зміну місця проживання дітей, відповідач виїхав на тимчасову працю до Чеської республіки, через відмову у перетинанні державного кордону у зв`язку з наявністю заборгованості по аліментам ОСОБА_2 11 травня 2019 року сплатив заборгованість в розмірі 66 909,04 грн., тобто визнав борг, допомога дідуся ОСОБА_7 та бабусі ОСОБА_8 не є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів та заборгованості по ним.

Просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що з 2013 року його син ОСОБА_3 проживає разом з ним та його батьками та перебуває на його утриманні, відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи, перебування в іншому шлюбі та наявність дітей від другого шлюбу не спростовує факт спільного проживання з сином ОСОБА_3 .

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 листопада 2019 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту постійного проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2002 року народження, з позивачем, що є підставою для звільнення від сплати аліментів та заборгованості по сплаті аліментів, та з відсутності підстав для звільнення від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2008 року народження.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду.

ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовом заявив позовні вимоги про звільнення від сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , 2002 року народження, та ОСОБА_4 , 2008 року народження, та про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 71 777,54 грн.

Спірні правовідносини врегульовані нормами СК України.

Згідно з частиною другою статті 51 Конституції України, статтею 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

За приписами частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною другою статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Положеннями частини другої статті 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати аліментів або заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність передбачених законом обставин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для звільнення ОСОБА_2 від заборгованості за аліментами та від сплати аліментів на користь відповідача на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2008 року народження, з огляду на недоведеність позовних вимог.

Позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про наявність передбачених частиною другою статті 197 СК України та частиною другою статті 273 СК України обставин для звільнення від сплати аліментів та заборгованості за аліментами на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2008 року народження.

ОСОБА_2 рішення суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог не оскаржено.

Стосовно задоволених позовних вимог про звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_3 , 2002 року народження, які стягуються на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011року, та звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами колегія суддів зазначає наступне.

На обґрунтування своїх доводів ОСОБА_2 посилався на те, що його син ОСОБА_3 , 2002 року народження, починаючи з 2013 року, проживає разом із ним та його батьками за адресою: АДРЕСА_1 .

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неналежного повідомлення про розгляд справи як такі, що підтверджені матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в судовому засіданні 05 березня 2019 року без виклику сторін (а.с.25).

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ухвала судді про відкриття провадження у справі та позовна заява ОСОБА_2 з додатками були направлені на адресу ОСОБА_1 лише 04 березня 2019 року, тобто за день до судового засідання 05 березня 2019 року, та отримані відповідачем 06 березня 2019 року вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду (а.с.28).

Отже, ОСОБА_1 була позбавлена можливості надати суду першої інстанції відзив на позовну заяву та докази на підтвердження своїх заперечень.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 на підтвердження її доводів надала світлокопію заяви ОСОБА_2 від 18 травня 2012 року до Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя щодо проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим постановою державного виконавця Комунарським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя від 26 червня 2012 року виконавчий лист №2-2064 від 13 квітня 2011 року було направлено за належністю за місцем мешкання боржника до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.52, 53).

Згідно з свідоцтвами про народження серія НОМЕР_1 від 22 червня 2012 року та серія НОМЕР_2 від 03 червня 2014 року ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження дітей м. Дніпропетровськ, Дніпропетровська область (а.с.60, 60 зворот).

За приписами статті 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша та друга статті 89 ЦПК України).

Відповідачем не визнається факт спільного проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2002 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 , з позивачем ОСОБА_2 .

На підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_2 з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , 2002 року народження, позивачем надані наступні докази:

- світлокопія акта ЖБК «Комунаровець-21» №27 від 03.08.2018 року, згідно з яким з 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 постійно мешкає разом зі своїм батьком ОСОБА_2 , та його бабусею ОСОБА_8 та дідом ОСОБА_7 , та світлокопія довідки №27 ЖБК «Комунаровець-21» про склад сім`ї ОСОБА_2 (а.с. 10,11);

- світлокопія довідки від 02.08.2018 року та світлокопія довідки від 15.08.2018 року № 01-22/243, згідно з якими ОСОБА_3 , 2002 року народження, учень 11-А класу, навчається в Загальноосвітній школі I-III ступенів №97 Запорізької міської ради Запорізької області з 01 вересня 2015 року, ОСОБА_1 не приймає участі в класних зборах, за період навчання дитини в школу не приходила, не приймала участі в класних зборах, у вихованні учня Данила приймає участь його батько ОСОБА_2 (а.с. 12,14);

- світлокопія довідки від 23.08.2018 року № 1105/01-13, виданої КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6», згідно з якою що ОСОБА_3 , 2002 року народження, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться під наглядом в дитячій амбулаторії №10 КЗ «ЦПМСД №6» з 08.10.2017 року, на прийомах у дільничного педіатра та при оглядах вдома хлопчик знаходиться з дідом та бабусею (а.с. 13).

При цьому акт ЖБК «Комунаровець-21» №27 від 03.08.2018 року не містить даних, на підставі яких комісія дійшла висновку про спільне проживання позивача та неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2002 року народження, за зазначеною адресою з 2013 року. Правові підстави створення та роботи комісії, яка склала зазначений акт, не зазначені. Копія акту належним чином не завірена (а.с.10).

Окрім того зміст акту ЖБК «Комунаровець-21» №27 від 03.08.2018 року та довідки №27 від 03.08.2018 року про склад сім`ї ОСОБА_2 : ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , які проживають за адресою АДРЕСА_1 , суперечать поясненням самого позивача, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_2 зазначає, що його син проживає разом з ним, дідом ОСОБА_7 , бабою ОСОБА_8 та його дружиною ОСОБА_11 , яка в зазначених акті та довідці не вказана.

З довідок Загальноосвітньої школі I-III ступенів №97 Запорізької міської ради Запорізької області від 02.08.2018 року та від 15.08.2018 року № 01-22/243, наданих позивачем, вбачається, що неповнолітня дитина навчається в зазначеному навчальному закладі з 01 вересня 2015 року, підтвердження спільного проживання дитини з батьком не містить (а.с.14).

Також підтвердження спільного проживання дитини з батьком не містить й довідка КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» від 23.08.2018 року № 1105/01-13, з якої лише вбачається, що ОСОБА_3 , 2002 року народження, перебуває під наглядом в дитячій амбулаторії з №10 КЗ «ЦПМСД№6» з 08.10.2017 року, на прийомах у дільничного педіатра та при оглядах вдома хлопчик знаходиться з дідом та бабусею (а.с.13).

Доказів звернення до суду першої інстанції із позовом про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2002 року народження, ОСОБА_2 не надано.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність зазначення судом в рішенні про те, що сторонами не оспорюється той факт, що дитина ОСОБА_3 , 2002 року народження, проживає разом з батьком та находиться на його утриманні та передчасність висновку суду про доведеність цих обставин.

За таких обставин не можна погодитись із висновками суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для звільнення позивача від сплати аліментів та заборгованості за аліментами, оскільки такі висновки всупереч вимогам частини шостої статті 81 ЦПК України ґрунтуються на припущеннях, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Задовольняючи вимоги про звільнення позивача від заборгованості за аліментами, за виконавчим листом, виданим на виконання рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14 березня 2011 року про стягнення на користь ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18 січня 2011 року і до досягнення ним повноліття, суд не звернув увагу на те, що відповідно до наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості зазначена заборгованість в розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно утворилась у позивача у зв`язку з невиконанням рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.18).

На підставі зазначеного, рішення суду першої інстанції згідно з п.п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України в частині задоволення позовних вимог про звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011року, та звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами підлягає скасуванню з прийняття нової постанови про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог, в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 10, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК ОСОБА_1 має право на компенсацію суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, в розмірі 2133,87 грн.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2019 року у цій справі в частині задоволення позовних вимог про звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011 року, та звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2011року, та про звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості за виконавчим листом, виданим на виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2011 року, про стягнення аліментів на користь ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.01.2011 року і до досягнення ним повноліття відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2133 (дві тисячі сто тридцять три) грн. 87 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 23 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: