У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

20 грудня 2019 року суддя Шевченківського районного суду м. Львова Глинська Д.Б. ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Львівський державний інститут з проектування нафтопереробних та нафтохімічних підприємств «Львівдіпронафтохім» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

19 грудня 2019 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Львівський державний інститут з проектування нафтопереробних та нафтохімічних підприємств «Львівдіпронафтохім» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу, суд вважає, що слід відмовити у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Статтею 161 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Пунктом 8 частини 1 статті 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2011 року наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

У вищевказаній Постанові зазначено, що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Однак, заявник ОСОБА_1 не долучає жодних належно оформлених документів, що вказує на розмір нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

Частиною 1 стаття 166 ЦПК України передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що слід відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Львівський державний інститут з проектування нафтопереробних та нафтохімічних підприємств «Львівдіпронафтохім» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

Керуючись ст.ст. 163, 165,166 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Львівський державний інститут з проектування нафтопереробних та нафтохімічних підприємств «Львівдіпронафтохім» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та компенсації при звільненні за невикористану щорічну відпустку.

Ухвалу може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Д. Б. Глинська