Справа № 200/6834/18
Провадження № 2/200/2485/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 серпня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Стрипи М.П.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування постанови про арешт майна, виключення відомостей про обтяження та визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову вказав, що 01 березня 2017 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 1 358 000 грн., що еквівалентно 50 000 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позику в повному обсязі до 28 лютого 2018 року. Вказаний договір за своєю правовою природою є змішаним, оскільки містить у собі елементи договору позики та договору застави. Згідно умов договору, на забезпечення виконання зобов`язань відповідача був укладений договір застави, предметом якого став автомобіль марки Lexus RX 350, 2008 року випуску, № 2 НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 . За умовами договору, сторони домовилися, що у разі невиконання боржником у строк до 28 лютого 2018 року включено зобов`язання щодо повернення грошової суми, звернення стягнення на автомобіль відбувається у безспірному порядку, шляхом придбання заставоутримувачем права власності на предмет застави. Відповідач не повернув кошти в повному обсязі у вказаний договором строк. Тому право власності на автомобіль мало перейти до позивача з 01 березня 2018 року. Однак під час спроби здійснити реєстрацію свого права власності позивачу стало відомо, що на вказаний транспортний засіб накладено арешт на підставі постанови заступника начальника Новомосковського МР ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області від 07.03.2018 року ВП № 51845998. Позивач звернувся до ОСОБА_3 , який згідно укладеного усного договору зобов`язався за винагороду надати правову допомогу у вигляді зняття арешту, накладеного на транспортний засіб, а позивач зобов`язався сплатити йому за фактично надані послуги. ОСОБА_3 не досяг фактичного результату, однак вимагає від позивача оплати за надані послуги в сумі 20000 грн. Позивач вважає таку вимогу незаконною, та вказує, що зазначений договір про надання послуг має бути визнаний недійсним.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд:

- скасувати постанову про арешт майна заступника начальника Новомосковського МР ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області від 07.03.2018 року ВП № 51845998 щодо боржника ОСОБА_2 ;

- виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомості про обтяження транспортного засобу марки Lexus RX 350, 2008 року випуску, № 2 НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 ;

- визнати усний договір про надання послуг між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 недійсним.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 27 березня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування постанови про арешт майна, виключення відомостей про обтяження та визнання договору недійсним. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачі, належним чином повідомлені про відкриття судом провадження у справі, на позовну заяву не подали.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2019 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

01 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 1 358 000 грн., що еквівалентно 50 000 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позику в повному обсязі до 28 лютого 2018 року. Згідно умов договору, на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 зобов`язався передати позивачу право власності на автомобіль марки Lexus RX 350, 2008 року випуску, № 2 НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , у випадку, якщо ОСОБА_2 не поверне позику в указаний строк повністю або частково.

Автомобіль Lexus RX 350, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Вказаний договір за своєю правовою природою є змішаним, оскільки містить у собі елементи договору позики та договору застави.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч. 1 ст. 1047 ЦК України)

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порядку ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України).

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно з ч.1 ст.576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі ліквідації юридичної особи-заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою. У разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача про те, що він як заставодержатель має першочергове право на реалізацію предмета застави в разу порушення основного зобов`язання.

Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_2 не повернув кошти в повному обсязі у вказаний договором строк, тому право власності на автомобіль мало перейти до позивача з 01 березня 2018 року.

Відповідач ОСОБА_2 не надав заперечень з приводу вказаних доводів позивача, як і доказів того, що сума позики була ним повернута позивачу повністю чи частково.

Позивач вказує, що під час спроби здійснити реєстрацію свого права власності позивачу стало відомо, що на вказаний транспортний засіб накладено арешт на підставі постанови заступника начальника Новомосковського МР ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області від 07.03.2018 року ВП № 51845998.

Так, відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, наявне обтяження, зареєстроване 07.03.2018 року за № 16754909 реєстратором Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Підстава обтяження - постанова про арешт майна боржника ВП №51845998 від 07.03.2018 року заступника начальника Новомосковського МР ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області Гриценок Д.І. Об`єкт обтяження автомобіль легковий марки Lexus RX 350, 2008 року випуску, № 2 НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , боржник - ОСОБА_2 .

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо:

1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю;

3) наявна письмова згода заставодержателя.

Однак з матеріалів справи вбачається, що жодна з цих обставин не має місця у даному випадку, та відповідачами не було надано доказів протилежного.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Виходячи з наведеного суд вважає, що арешт рухомого майна, накладений на підставі постанови державного виконавця, підлягає скасуванню, а відомості про обтяження рухомого майна - виключенню з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Стосовно позовних вимог про визнання недійсним договору про надання послуг між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивачем не зазначено, яким саме вимогам закону не відповідає усний договір, укладений між сторонами, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню обсязі частково.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування постанови про арешт майна, виключення відомостей про обтяження та визнання договору недійсним - задовольнити частково.

Скасувати постанову про арешт майна заступника начальника Новомосковського МР ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області від 07.03.2018 року ВП № 51845998 щодо боржника ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомості про обтяження транспортного засобу марки Lexus RX 350, 2008 року випуску, № 2 НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску