Справа № 495/6099/17
№ провадження 2/495/522/2019
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

12 серпня 2019 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря - Бучка І.В., Ткаченко О.М.,

Справа № 495/6099/17

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Білгород - Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку,

представника позивача на підставі посвідчення Євглевського А.В. № 040791

представника відповідача на підставі довіреності - адвоката Розенбойм Ю.О.,

В С Т А Н О В И В:

15 серпня 2017 року позивач Перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, звернувся до суду з позовом до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради, про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, просить суд: визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 20.08.2015 року № 3264 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0453 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (код 07.03 згідно з КВЦПЗ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 »; визнати недійним свідоцтво про право власності на нерухоме майно за № 43300685, видане 04.09.2015 року ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 0,0453 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 ); у разі задоволення позову стягнути з відповідачів на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір за подачу позову.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2018 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 .

Так, вимоги позивача мотивовані тим, що Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою вивчено стан додержання вимог земельного законодавства при розпорядженні земельними ділянками органами місцевого самоврядування на території міста Білгород-Дністровського та Білгород-Дністровського району. Встановлено, що між Затоківською селищною радою та фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю 23.03.2006 року укладено договір оренди земельною ділянки площею 1,304 га терміном на 25 років для будівництва та експлуатації закладу відпочинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказує, що на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок відділом Держгеокадастру у м. Білгород-Дністровський 20.12.2014 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0453 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 ), із земель, наданих раніше у користування фірмі «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю .

Рішенням Затоківської селищної ради від 20.08.2015 року № 3262 відповідачу ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,0453 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, за результатами розгляду документів, поданих ОСОБА_1 для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії 43300685 від 04.09.2015 щодо земельної ділянки площею 0,0453 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку набуто з порушенням вимог діючого законодавства, а саме земельну ділянку у порушення статей 79-1, 118 Земельного кодексу України передано без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Крім того, на момент прийняття Затоківською селищною радою рішення від 20.08.2015 № 3264 спірна земельна ділянка перебувала у користуванні фірми ««Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю.

Вказані порушення і стали підставою для звернення до суду позивачем в інтересах держави з відповідним позовом.

Представник Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області прокурор Євглевський А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові.

Крім того просив суд урахувати Постанову Верховного суду України від 05 лютого 2019 року, відповідно до якої, як він вважає, встановлені всі законні підстави для звернення прокурора до суду з позовом по вказаній позовній заяві, яка розглядається судом.

Представник відповідача - ОСОБА_1 - адвокат Розенбойм Ю.О. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог повністю заперечував, мотиви своєї незгоди з позовними вимогами виклав у своїх письмових запереченнях від 10.11.2017 року та письмових поясненнях від 31.10.2018 року.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Розенбойм Ю.О. надав до суду письмові заперечення від 10.11.2017 року, у яких вказав на те, що формування земельної ділянки відбулось з дотриманням ст. 79-1 Земельного Кодексу України, порушення законодавства України відсутні.

Так, зазначив, що дійсно відповідно до договору оренди від 23.03.2006 року, укладеного між Затоківською селищною радою та Фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю, земельна ділянка передавалась в оренду для будівництва і експлуатації закладу відпочинку, цільове призначення - будівництво та експлуатація закладу відпочинку.

20.12.2014 року в Державному земельному кадастрі була зареєстрована земельна ділянка з місцем розташування: АДРЕСА_1 .

Державна реєстрація була проведена на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 24.07.2014 року, виготовленої ФОП ОСОБА_3

Стверджує, що вказана документація містить усі складові, передбачені ст. 50 ЗУ «Про землеустрій», на яку посилається прокуратура в обґрунтування своїх вимог, у т.ч. - акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 14.06.2014 року по спірній земельній ділянці, Висновок управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 03.11.2014 року, перелік обмежень прав на земельні ділянки і наявні земельні сервітути, складений Відділом Держземагенства у м. Білгород-Дністровському Одеської області 09.12.2014 року № 01-10/4955, також мається і передбачена вказаною статтею «письмова згода землевласника (землекористувача), засвідчена нотаріально.

Вказана згода була сформована та нотаріально посвідчена 06.08.2014 року.

Додатково зазначив, що виготовлення вказаної вище технічної документації було проведено на підставі рішення Затоківської селищної ради від 17.04.2014 № 1932 «Про надання дозволу фірмі «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою, при поділі земельних ділянок».

20.08.2015 року Затоківською селищною радою було прийнято рішення № 3275 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки, площею 1,3041 га за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного з фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс».

Також, того ж дня 20.08.2015 року Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області було прийнято рішення Затоківської селищної ради від 20.08.2015 року № 3264, яким передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,0453 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на дату прийняття вказаного рішення Затоківською селищною радою - земельна ділянка вже існувала як окремий об`єкт, малася в наявності відповідна технічна документація, кадастровий номер, адреса розташування.

Окрім того зазначив, що факт прийняття рішення Затоківської селищної ради від 20.08.2015 року № 3264 в період, коли ця ділянка перебувала у користуванні фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ - жодним чином не порушує сам по собі прав «територіальної громади смт. Затока», а може бути порушенням лише та виключно прав вказаної фірми.

Водночас, фірма «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ не уповноважувала прокуратуру звертатися до суду від її імені чи іншим чином захищати її інтереси.

На підставі усього вищевикладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У своїх письмових поясненнях від 31.10.2018 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Розенбойм Ю.О. вказував на те, що прокуратура у своєму позові не вірно розмежовує поняття «виду використання земельної ділянки» з поняттям «цільового призначення земельної ділянки», зазначаючи про те, що землі рекреаційного призначення можуть використовуватись за різними видами цільового призначення, кожен з яких характеризується власним правовим режимом, екосистемними функціями, видами господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Зокрема, в рамках вказаної категорії відокремлені різні види цільового використання земельних ділянок, а саме для будівництва і обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, індивідуального дачного будівництва тощо.

Відповідач вказує, що після поділу земельної ділянки, котеджі/ що були побудовані фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ/ за ініціативою ТОВ «Харрісонс-Транс-Сервіс» були реконструйовані у дачні будинки, що підтверджується копією технічного паспорту від 01.10.2014 року на дачний будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі власник дачних будинків ТОВ «Харрісонс-Транс-Сервіс» уклав із відповідачем ОСОБА_1 договір купівлі-продажу дачного будинку від 24.07.2015, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 отримавши нерухомість на земельній ділянці отримав відповідно до вимог закону право користування на земельні ділянки.

Відповідач також звертає увагу суду на тому, що було змінено вид використання земельної ділянки у зв`язку із реконструкцією та зміною типу будівлі, яка розташована на земельній ділянці.

При цьому, фактично вказана зміна виду використання відбулась до передачі ділянок у власність відповідачам, оскільки котеджі було реконструйовано у дачні будинки задовго до їх продажу відповідачам.

Стверджує, що ТОВ «Харрісонс-Транс-Сервіс» мала права самостійно визначати вид використання ділянки відповідно до ч.5 ст.20 ЗК України.

Окрім наведеного вище, відповідач посилається на лист Державного комітету України по земельним ресурсам від 27.12.2006 року № 14-17-7/9942 у якому зазначено, якщо земельна ділянка була надана для розміщення об`єкту чи для використання в межах будь-якої категорії відповідно до ст. 19 ЗК України, але через якийсь час там було розташовано інший об`єкт чи вона використовується по іншому, але в межах тієї категорії, що була першочергово надана, то використання земельної ділянки не за цільовим призначенням в цьому випадку відсутнє.

Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 став власником земельної ділянки на законних підставах, дотримавшись усіх вимог, необхідних для отримання земельних ділянок, на яких розташована належна йому нерухомість.

Представник відповідача - Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома

В судове засідання третя особа - ОСОБА_2 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причина неявки суду невідома.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд приходить до наступного.

Як встановлено матеріалами справи між Затоківською селищною радою та фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю 23.03.2006 року було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,304 га терміном на 25 років для будівництва та експлуатації закладу відпочинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який розірваний за взаємною згодою та домовленістю сторін на підставі договору про розірвання договору оренди від 17.12.2015 року та акту-прийому передачі земельної ділянки. /л.с.12-21/.

Рішенням Затоківської селищної ради № 1932 від 17.04.2014 року, із внесеними змінами згідно рішення Затоківської селищної ради № 2175 від 22.09.2014, надано дозвіл фірмі «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою, при поділі земельної ділянки, яка знаходиться в оренді, що надана для експлуатації закладу відпочинку за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_2 . /л.с.118-119/.

На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, складеної ФОП ОСОБА_3 , 24.07.2014 було сформовано ряд земельних ділянок, в т.ч. і земельна ділянка відповідача, що підтверджується копією самої технічної документації, актами прийомки-передачі знаків на зберігання, та Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-014 від 20.12.2014 /л.с.56-113/.

Рішенням Затоківської селищної ради від 20.08.2015 року № 3264 відповідачу ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,0453 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , (код 07.03 згідно з КВЦНЗ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 . /л.с.22/.

У подальшому, на підставі вказаного рішення реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, за результатами розгляду документів, поданих ОСОБА_1 для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 43300685 від 04.09.2015 щодо земельної ділянки площею 0,0453 га за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 92962292 від 26.07.2017. /л.с.28-30/.

Згодом, як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2016 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., зареєстрований в реєстрі за № 4294, згідно якого ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,0453 га, надану для індивідуального дачного будівництва, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 . /л.с.28-30/.

Позивач, як на підставу задоволення позовних вимог посилається на порушення відповідачем Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, вимог ст.ст. 79-1, 118, 122 ЗК України.

Крім того, посилається на Постанову ВС України від 05 лютого 2019 року, як на підтвердження звернення до суду за захистом інтересів держави.

Як встановлено у вказаній Постанові ВС України від 05 лютого 2019 року, у справі за позовом керівника Київської місцевої прокуратури № 9 в інтересах держави до 1) Київської міської ради, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОК-Сігма" про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсною угоди та відсутнім права користування земельною ділянкою, п. 36. Позов у справі, що розглядається, подано прокурором в інтересах держави, а позовні вимоги із посиланнями на положення статті 33 Закону України "Про оренду землі", статей 203, 215, 216 ЦК України і статей 23, 24 Закону України "Про прокуратуру" аргументовано тим, що приймаючи оскаржуване рішення та укладаючи спірну угоду, Київська міська рада залишила поза увагою, що ТОВ "ФОК-СІГМА" не має переважного права на поновлення договору оренди на підставі положень частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", адже товариство неналежно виконувало обов`язки орендаря, зокрема у частині своєчасної сплати орендної плати, використання земельної ділянки за цільовим призначенням та у частині здійснення забудови.

37. Прокурор зауважує, що у зв`язку із втратою ТОВ "ФОК-СІГМА" переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки спірна земельна ділянка має надаватися у порядку, передбаченому статтями 116, 124, 134 ЗК України, за результатами проведення земельних торгів, а також з урахуванням вимог містобудівного законодавства.

38. При цьому в обґрунтування подання позову прокурором як позивачем останній зазначив, у цьому разі порушено інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів. Органом, уповноваженим державою організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю є Держгеокадастр, проте його посадові особи не наділені повноваженнями звертатися до суду із вимогами, заявленими у цьому позові, у зв`язку з чим цей позов заявляє в інтересах держави прокурор як позивач.

39. Крім цього, прокурор наголосив, що передача спірної земельної ділянки без проведення торгів порушує й економічні інтереси держави, призводить до втрати можливості отримання територіальною громадою міста максимального розміру орендної плати за використання земельної ділянки.

40. Суди попередніх інстанцій, приймаючи оскаржувані судові рішення та залишаючи без розгляду позов прокурора у цій справі, зазначили, що прокурор, який звернувся до суду в інтересах держави, в позовній заяві не обґрунтував, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, не навів визначених законом підстав для звернення до суду прокурора, отже ця справа не належить до передбачених законом винятків, коли прокурор може звернутися до суду як позивач, а твердження прокурора, що Держгеокадастр не наділено повноваженнями звертатися до суду із позовними вимогами, заявленими у цій справі визнано судом безпідставними, адже Держгеокадастр уповноважений представляти інтереси держави в суді, що прямо передбачено пунктом 5-1 Положення.

41. Водночас стосовно правильності висновків судів попередніх інстанцій про наявність у Держгеокадастру повноважень на подання позову у цій справі колегія суддів зазначає, що відповідно до частин 1-2 статті 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

42. Згідно з частинами 1-3 статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

43. Статтею 84 ЗК України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

44. Згідно з частинами 1-2 статті 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування."

45. За змістом положень статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

46. Відповідно до частин 1 та 4 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

47. Крім того, згідно з абзацом 4 статті 15-2 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

48. Відповідно до Положення Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

49. Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

50. Наведене свідчить, що органи Держгеокадастру можуть виконувати, зокрема, дві абсолютно різних функції, а саме:

1) функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава Україна, з усіма повноваженнями власника на захист права власності;

2) функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

51. Як убачається із матеріалів справи, спірна земельна ділянка є комунальною власністю, цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно - офісного центру із підземним паркінгом.

52. Спірна земельна ділянка не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення та не належить до агропромислового комплексу, тому Держгеокадастр у цьому разі не наділений повноваженнями розпорядника з усіма повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства не наділяють Держгекадастр правом звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі.

53. Отже, як убачається із матеріалів цієї справи, зі змісту позовної заяви, аргументації про протиправність дій міськради, зазначеного предмета спору, характеру спірних правовідносин, прокурор навів достатньо суджень і обґрунтувань для звернення до суду за захистом інтересів держави та, відповідно, розгляду його позовних вимог по суті.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки, щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

В ході судового розгляду справи, позивач стверджує про відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції контролю (нагляду) у спірних правовідносинах.

Згідно з положеннями ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно з положеннями ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

З сукупного аналізу вищевказаної норми Конституції України (п.3 ч.1 ст.131-1), що має найвищу юридичну силу, та приписів Закону України «Про прокуратуру» випливає, що підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в суді повинна бути в сукупності наявність двох обставин: виключного випадку та дотримання порядку, визначеного законом.

Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Відповідно до ч.1 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Згідно зі ст.12 ЗК України, п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розпорядження землями територіальної громади, у тому числі передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, є виключною компетенцією сільських, селищних та міських рад.

Відповідно до положень ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу .

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність

земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за

межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

В своїх поясненнях під час розгляду справи прокурор зазначив, що відведення земельної ділянки у власність відповідачу здійснено без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що є підставою для задоволення позову.

Суд не погоджується з вказаними доводами прокурора, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Статтею 4 ЗК України встановлено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр», державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами;

державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера;

кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Статтею 5 Закону України «Про державний земельний кадастр», встановлено, що порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону. Державний земельний кадастр є державною власністю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про державний земельний кадастр», визначено, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про державний земельний кадастр», визначені повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, серед яких окрім іншого:

внесення до Державного земельного кадастру та надання відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України, територій Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, районів, сіл, селищ, міст;

здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 14.01.2015 року із наступними змінами затверджено «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» (далі - Положення).

Відповідно до п.1 Положення, державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до п. 4 Положення, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.

Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр.

Пунктом 5 Положення визначено, що до складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком.

Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року, затверджено «Порядок ведення Державного земельного кадастру» (далі - Порядок). Порядок визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру.

Відповідно до п. 6 Порядку, до повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та його територіальних органів окрім іншого належать здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; формування поземельних книг на земельні ділянки, внесення записів до них, забезпечення їх зберігання; присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам; проведення перевірки відповідності поданих документів вимогам законодавств.

Відповідно до п. 111 Порядку, державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:

здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:

- за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;

- відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);

приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки.

Статтею 12 ЗК України, визначенні повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст. Окрім того повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст визначенні ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування».

З огляду на вищевикладені приписи законодавства суд дійшов висновку, що єдиним органом (посадовою особою) наділеним повноваженнями, щодо формування земельної ділянки є державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) та державні кадастрові реєстратори, які в свою чергу здійснюють державну реєстрацію земельних ділянок та надають останнім ознак об`єктів цивільних прав.

Таким чином рішення державного кадастрового реєстратора про державну реєстрацію земельної ділянки свідчить про відповідність поданих заявником - Затоківською селищною радою документів вимогам чинного законодавства.

Відповідач на цілком законних підставах звернувся до Затоківської селищної ради із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки, для обслуговування та експлуатації дачного будинку, який належить йому на праві власності, внаслідок чого Затоківська селищна рада прийняла рішення від 20.08.2015 року "Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0450 га, кадастровий номер НОМЕР_1 код 07.03 згідно КВЦПЗ/ для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Отримавши рішення про передачу земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва /рекреаційне цільове призначення/, відповідач зареєстрував право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Передана у власність відповідачу земельна ділянка були сформована шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки на підставі затвердженої технічної документації, яка містить усі складові передбачені ст. 50 Закону України "Про землеустрій".

У відповідності до положень ст. 41 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

За висновком Суду в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Отже у даному випадку, суд приходить до висновку, що у разі задоволення позовних вимог прокурора, а отже і позбавлення права власності відповідача на належну йому на праві приватної власності земельну ділянку з огляду на наявність порушень при передачі вказаної земельної ділянки у власність з боку органу місцевого самоврядування, необхідно враховувати те, що самі по собі допущені органом місцевого самоврядування, у даному випадку Затоківською селищною радою, порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання незаконними рішення про передачу земельних ділянок та як наслідок скасування свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку в порушення права власності набувача, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки відповідача, якої земельну ділянку було передано у власність.

Під час розгляду даної цивільної справи будь-яких порушень відповідачем під час реалізації ним свого права на землю допущено не було, та доказів вказаного позивачем не надано, а тому суд вважає позовні вимоги Першого заступника керівника Білгород - Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України , судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог також не підлягають задоволеною вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат.

Керуючись ст.ст. 19, 20, 118, 122, 123 Земельного кодексу України, ст.ст. 2, 12, 13, 76-77, 81, 247, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В АЛ И В :

У задоволенні позовної заяви Першого заступника керівника Білгород - Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: Перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, адреса: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Незалежності, 39.

Відповідач: Затоківська селищна рада, місцезнаходження якої: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Приморська, 21, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , ІПН: НОМЕР_4 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, адреса: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, 56, .

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_5 , ІПН: НОМЕР_6 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складений 19 серпня 2019 року.

Суддя: