ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року

м.Суми

Справа №583/10/19

Номер провадження 22-ц/816/3656/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Орлов І. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Ільченко В.М. в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області, повне судове рішення складено 22 квітня 2019 року

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у січні 2019 року, ОСОБА_1 просила розірвати договір від 10 липня 2018 року між нею та ОСОБА_2 та стягнути з неї на свою користь неустойку за кожен день прострочення виконання договору в розмірі 89 700 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн та суму плаченого авансу в розмірі 23 000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 10 липня 2018 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір про надання послуг з виготовлення меблів за ціною 33 500 грн. На виконання умов договору, був сплачений аванс в розмірі 23 000 грн. Строк виконання робіт за договором був визначений до 20 серпня 2018 року. Однак на день подання позовної заяви, меблі не виготовлені та не встановлені. Отже, аванс підлягає поверненню, а договір - розірванню. Крім того, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів» просила стягнути пеню за кожний день прострочення договору, яке становить 130 днів, що виходячи з вартості роботи складає 89 700 грн. Також зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання їй була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в 10 000 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано договір про надання послуг з виготовлення меблів від 10 липня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти, передані в якості авансу за меблі в розмірі 23 000 грн, пеню за прострочення виконання робіт в розмірі 23 000 грн та судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Доводи скарги мотивує тим, що суд в порушення вимог ЦПК України під час судового розгляду справи по суті приєднав до матеріалів справи докази, які не були додані до позовної заяви з самого початку. Також суд не звернув увагу на те, що оригінал розписки виконаний іншим почерком ніж та іншим кольором ручки, ніж заповнено договір, тоді як ці документи складалися в один день. Підпис в розписці також виконаний іншою особою, та взагалі договором не передбачено складання розписки. Крім цього, судом не усунуті суттєві розбіжності в поясненнях свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також зазначає, що меблі були виготовлені у визначений договором строк, але позивач, посилаючись на триваючий ремонт, просила поки не встановлювати їх у квартирі, тому вина ОСОБА_2 у невиконанні договору відсутня.

Разом з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 подала заперечення на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 березня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Ільченко В.М. Вказує, що оскаржувана ухвала постановлена без участі її представника та без дослідження наведених у заяві обставин. Зокрема, суддя під звукозапис не повідомила про причини відсутності відповідача в судовому засіданні, а саме те, що її побив чоловік позивача - ОСОБА_3 , не оголосила учасникам копію скарги в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність Охтирського ВП ГУНП в Сумській області за цим фактом. Крім того, суддя повернула зустрічну позову заяву без з`ясування поважності причин пропуску її подання. Також суддя Ільченко В.М. під час судового засідання приєднала до матеріалів справи документи про допуск захисника ОСОБА_3 для участі у справі, однак під звукозапис не оголосила цього та не надала на ознайомлення представнику відповідача цих документів. В той же час, суддя не прийняла рішення про допуск ОСОБА_3 у справу захисником або залучення його у якості свідка. До всього, суддя Ільченко В.М. без огляду в судовому засіданні приєднала до матеріалів справи підроблений доказ - копію розписки до Договору від 10.07.2018 р., електронний диск невідомо за яку дату та клопотання про виклик вигаданого свідка. З вказаними доказами представник відповідача ознайомлений також не був. В подальшому суддя повернула оригінал розписки, не долучивши її до матеріалів справи. Крім того, 13 лютого 2019 року представнику відповідача ОСОБА_6 не була надана можливість ознайомитися з матеріалами справи відповідно до його заяви. До всього вказує, що секретарем судді Ільченко В.М. його свідомо було введено в оману про перенесення дати розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Зазначає про недоведеність доводів апеляційної скарги відповідача, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях. Також вказує, що відповідачем навмисно затягується розгляд справи шляхом подання заяви про відвід судді Ільченко В.М. та заяв до поліції про побиття ОСОБА_2 представником ОСОБА_3 . На даний час всі порушені кримінальні провадження стосовно вказаного факту закриті за безпідставністю.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, відповідачем були порушені істотні умови договору щодо термінів виконання роботи, тому договір підлягає розірванню, а сплачений аванс - поверненню. Також відшкодуванню підлягає пеня відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Стосовно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначив про відсутність підстав для її задоволення.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов правильних висновків, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Як вбачається із цивільної справи, 10 липня 2018 року між ОСОБА_2 (Виконавець) та ОСОБА_1 (Замовник) був укладений договір про надання послуг щодо виготовлення меблів (далі - Договір) (а.с. 5).

Відповідно до п. 1 цього Договору Виконавець зобов`язується виконати послуги з проектування меблевих виробів за індивідуальним ескізом і розмірами, а також по виготовленню і збору спроектованих виробів на території Замовника, а Замовник зобов`язується оплатити ці послуги.

Згідно з п. 2.1. Договору, загальна сума договору складає 33 500 грн.

Пунктом 2.3. визначено порядок оплати роботи, а саме: в момент підписання Договору Замовник сплачує авансом суму, яка окупає необхідні матеріали та фурнітуру в розмірі 23 000 грн, а решту суми в розмірі 10 500 грн Замовник сплачує в момент доставки готових виробів.

Згідно з п. 5.1. Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків.

Відповідно до п. 6 Договору, датою закінчення робіт визначено 20 серпня 2018 року.

З копії розписки від 10 липня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 (а.с. 20).

В матеріалах справи також маються оригінали договору від 10 липня 2018 року та розписки (а.с. 90-91).

Згідно з ч.1, 3 ст. 626, 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 837, ч. 1 ст. 843, ч.1 ст. 846 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися судом з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

У справі, що переглядається, суд встановив, що термін виконання робіт за договором є істотною умовою цього договору, позивач розраховувала на встановлення кухонних меблів саме 20 серпня 2018 року, протягом всього часу очікування на встановлення меблів у кухні, позивач разом з сім`єю проживала в іншому місці, на чужій квартирі, оскільки кухонний комплекс є важливою складовою квартири для комфортного перебування в ній та користування. Невиконання строку договору зі сторони Виконавця продовжувало завдавати їй незручностей та призводило до зайвих витрат для організації свого побуту.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про розірвання договору у зв`язку з його істотним порушенням та повернення авансу.

Стосовно доводів відповідача про те, що вона авансового платежу за договором не отримувала, а підпис в розписці зроблений іншою особою, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 2.3.1. спірного Договору, Замовник сплачує авансом в момент підписання цього договору суму, яка окупає необхідні матеріали та фурнітуру, що складає 23 000 грн.

Тобто, цим пунктом передбачається, що одночасно з підписанням Договору, Замовник передає аванс для закупівлі необхідних матеріалів та фурнітури.

Крім того, переконливим доказом, яким є оригінал розписки, доведено, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 23 000 грн в якості авансового платежу за виготовлення меблів згідно договору від 10.07.18.

Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про підробку її підпису в розписці відповідачем не надано.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до викладеного, оскільки спірним Договором не передбачено сплати неустойки в разі порушення зобов`язання, суд правильно застосував положення Закону України «Про захист прав споживачів» в частині нарахування та стягнення пені.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Позивач надав свій розрахунок пені за прострочене зобов`язання, розмір якого складає 89 700 грн.

Частиною 3 статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, суд, керуючись вказаною нормою, та врахувавши, що нарахована позивачем сума пені втричі перевищує розмір зобов`язання, дійшов правильного висновку про зменшення розміру неустойки до 23 000 грн.

Безпідставними є доводи відповідача про порушення судом порядку та строків прийняття доказів від сторони позивача, а саме розписки та диску з аудіо файлом, а також заяви про допит свідка.

З матеріалів справи вбачається, що цивільна справа, яка переглядається була призначена до розгляду на 13 лютого 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження. Клопотання про допит свідка, приєднання до матеріалів справи копії розписки та диску було подано до суду 12 лютого 2019 року, тобто до першого судового засідання. Також є підтвердження про надсилання цих доказів стороні відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 91 ЦПК України заява про виклик свідка має бути подана, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, до початку першого судового засідання у справі. Приймаючи інші докази, суд визнав поважними причину їх неподання разом з позовною заявою, зокрема суд врахував пояснення представника позивача про те, що позивач не вважала за необхідне подавати розписку одночасно з позовом, оскільки відповідач визнавала те, що вона отримала аванс в розмірі 23 000 грн, але в подальшому змінила тактику свого захисту. До того ж, суд приєднав копію розписки до матеріалів справи, попередньо оглянувши її оригінал.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає порушень судом процесуального порядку прийняття доказів.

В той же час, слушними є доводи апеляційної скарги щодо існування деяких розбіжностей у показаннях свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Однак вони є несуттєвими, стосуються незначних обставин справи і таке порушення процесуальних норм судом не призвело до неправильного вирішення справи.

Стосовно заперечень на ухвалу Охтирського міськрайонного суду від 05 березня 2019 року, якою в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_6 про відвід судді Ільченко В.М. було відмовлено, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч.1 ст. 33 цього Кодексу, тобто за допомогою автоматизованої системи документообігу суду. Такому судді не може бути заявлений відвід. Питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Так, суд, отримавши заяву про відвід судді Ільченко В.М. та дійшовши висновку про необґрунтованість такого відводу, ухвалою від 04 березня 2019 року зупинив провадження у справі та передав цивільну справу для визначення складу суду для розгляду заяви про відвід головуючого судді. З протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вбачається, що головуючою (суддею-доповідачем) для розгляду вказаної заяви була визначена суддя Соколова Н.О. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду 05 березня 2019 року, постановленою відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України без повідомлення учасників справи, в задоволенні заяви про відвід головуючого судді Ільченко В.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовлено.

Таким чином, судом дотримано вимоги ЦПК України щодо порядку та строків вирішення заявленого відводу.

Крім цього, відповідач зазначає, що зустрічна позовна заява про захист честі, гідності та ділової репутації була повернута у зв`язку з пропуском встановленого судом строку її подання та без з`ясування поважності причин такого пропуску. На це колегія суддів зауважує, що суд, відповідно до положень ст. 187 ЦПК України в ухвалі про відкриття провадження визначив, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження та вказав строки подання відзиву чи зустрічної позовної заяви (до 31.01.2019 р.), відповіді на відзив (до 06.02.2019 р.) та заперечень (до 13.02.2019 р.). 05 лютого 2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Так, в ухвалі Охтирського міськрайонного суду від 13 лютого 2019 року про повернення зустрічної позовної заяви, крім іншого, зазначено, що зустрічний позов стосується захисту особистих немайнових прав ОСОБА_2 , тоді як первісний позов виник із договірних, майнових відносин. Також, зазначено, що задоволення зустрічного позову не виключає можливості повного чи часткового задоволення первісного позову. Крім того, роз`яснено право відповідача звернутися з таким позовом в загальному порядку.

Таким чином, помилковими є судження відповідача про те, що суд відмовив у прийнятті вказаного зустрічного позову з підстав пропуску строку його подання. До того ж, повернувши зустрічну позовну заяву, представнику відповідача ОСОБА_6 за його клопотанням був продовжений строк для подання відзиву на позовну заяву до 25 лютого 2019 року. Однак, останній в подальшому не скористався таким правом.

Також є безпідставними доводи відповідача про не визначення судом процесуального статусу чоловіка позивача - ОСОБА_3 . Так, під час відкриття першого судового засідання суд визначив, що ОСОБА_3 є представником позивача ОСОБА_1 , про що в матеріалах справи є відповідні документи, що підтверджують його повноваження, при цьому зазначивши, що перед початком розгляду справи по суті він буде видалений із зали судового засідання відповідно до ст. 230 ЦПК України та допитаний в якості свідка з відомих йому обставин у справі, після чого залишиться в залі судового засідання в якості представника позивача.

Крім цього, відповідач необґрунтовано зазначає про приєднання до матеріалі справи без їх огляду за клопотанням позивача таких документів та матеріалів як копія розписки про отримання авансу та диск з аудіо файлом.

Так, статтею 83 ЦПК України визначений порядок подання доказів до суду та з аналізу якої не вбачається обов`язку суду щодо здійснення їх огляду одночасно з прийняттям, суд лише долучає всі докази до матеріалів справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, огляд доказів проводиться після відкриття розгляду справи по суті на стадії з`ясування обставин та дослідження доказів.

Доводи відповідача про умисне введення її в оману секретарем судді Ільченко В.М. є надуманими та нічим не підтверджуються.

Всі інші доводи та обставини, на які посилається відповідач у запереченні на ухвалу Охтирського міськрайонного суду від 05 березня 2019 року є суто формальними та з цих міркувань не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1;375; 381-382 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

І.В.Орлов