ПОСТАНОВА

Іменем України

30 липня 2019 року м. Кропивницький

справа № 384/134/19

провадження № 22-ц/4809/1182/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Деменко О. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області (суддя Галицький В. В.) від 07 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, укладений між ОСОБА_3 та нею, а також визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок з його приналежностями.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 04 лютого 2018 року вона уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу житлового будинку і сплатила за нього продавцю грошові кошти у сумі 37000 грн, а та передала їй будинок та документи на нього. Проте продавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем померлої ОСОБА_3 є відповідач ОСОБА_2 . У зв`язку з цим, посилаючись на ст. 220 ЦК України, просила задовольнити її вимоги.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 07 травня 2019 року у задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач обґрунтував свої вимоги положеннями ч. 2 ст. 220 ЦПК України, однак не довів, що продавець ОСОБА_3 ухилялася від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення яким визнати укладений між нею і ОСОБА_3 договір купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами дійсним, а також визнати за нею право власності на це майно.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що вона набула право власності на будинок правомірно, за договором купівлі-продажу, який укладено з власником майна, договір фактично виконано, але не виконана умова щодо його нотаріального посвідчення. Виправлення цього недоліку є неможливим через смерть продавця. Захистити своє право позивач має можливість лише із застосуванням правового механізму, встановленого ч. 2 ст. 220 ЦК України і лише в судовому порядку. Твердження суду, що такий договір може бути укладений не зі спадкоємцем продавця, відповідачем по справі, є безпідставним так, як вплинути на його волю вона не має можливості. Суд також не врахував, що відповідач визнав її позов та відмовився оформлювати спадщину на будинок так, як він проданий їй.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу в установлений ухвалою суду строк.

Позиції сторін, висловлені у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Позивачка особисто в судове засідання не з`явилася. Її представник позивача - адвокат Курченко М. І. підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, свого представника в суд не направив.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок № НОМЕР_1 від 31 березня 2008 року, жилий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами (кухня, погріб, баня, сарай), розташований по АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_3 на праві особистої власності (с. 11).

04 лютого 2018 року ОСОБА_3 склала розписку про те, що вона отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 37000 грн за будинок, який розташований по АДРЕСА_2 . Розписку видано ОСОБА_1 (с . 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, підтверджується копією свідоцтва про смерть (с. 12).

При житті ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений Коритно-Забузькою сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області 12 жовтня 2017 року за реєстровим № 5, яким належний їй на правах особистої власності житловий будинок, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_2 (с. 45).

Встановлено, що відповідно до заяви про прийняття спадщини від 27 червня 2018 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 листопада 2018 року, відповідач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

У цій справі позивачка звернулася до суду на підставі норми ч. 2 ст. 220 ЦК України за захистом права власності на нерухоме майно, яке нею (покупцем) набуте на підставі договору купівлі-продажу, який має недолік форми, та просить визнати його дійсним а також, на підставі цього договору, визнати право власності на придбане майно.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Положенням ч. 3 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України).

Таким чином, за загальним правилом, договір купівлі-продажу житлового будинку є укладеним з дня його нотаріального посвідчення. З цього моменту укладений договір набуває чинності і породжує виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених його умовами.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК України).

В ситуації коли договір купівлі-продажу житлового будинку не посвідчений нотаріально він є нікчемним і не породжує правових наслідків, передбачених його умовами.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У даній справі позивачка підтвердила факт укладення між нею і ОСОБА_3 договору купівлі-продажу житлового будинку з приналежними до нього господарськими спорудами надавши суду відповідні письмові докази: розписку ОСОБА_3 від 04 лютого 2018 року про отримання нею грошових коштів за проданий будинок в АДРЕСА_2 ; свідоцтво про право власності на цей житловий будинок ОСОБА_3 від 31 березня 2008 року № 160, технічний паспорт на житловий будинок на ім`я ОСОБА_3 від 11 березня 2008 року (с. 5 - 7).

Цей факт визнається сторонами по справі.

Проте, умовою застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України є доведення факту безповоротного ухилення однією із сторін договору від його нотаріального посвідчення.

Позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги, послалася на те, що посвідчення договору купівлі-продажу є неможливим у зв`язку зі смертю продавця.

Однак, смерть продавця не може вказувати на його ухилення в такий спосіб від посвідчення договору так, як вона настає в результаті природних причин або трагічного випадку.

Доказів того, що позивачка зверталася до ОСОБА_3 з вимогою про нотаріальне посвідчення договору, але та відмовилася від його посвідчення суду не надано.

Гіпотеза ч. 2 ст. 220 ЦК України не передбачає смерть фізичної особи або ліквідацію юридичної особи, сторони договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, в якості підстави визнання судом дійсності договору.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_3 не ухилялася від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, а тому пред`явлений на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України позов про визнання договору дійсним задоволенню не підлягає.

Крім того, позов пред`явлено позивачкою до ОСОБА_2 , який не являвся стороною договору купівлі-продажу, про визнання дійсності якого просить позивачка. Він є спадкоємцем ОСОБА_3 , продавця за договором, та прийняв спадщину після її смерті за заповітом від 12 жовтня 2017 року.

Відповідач не ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 04 лютого 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , адже він не має права звернення за вчиненням такої нотаріальної дії так, як не являвся стороною цього договору.

Обов`язок нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку покладається на його сторони.

Згідно ст. 43, ст. 44 Закону України «Про нотаріат» не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної правоздатності та дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

Таким чином, можна дійти висновку, що зобов`язання нотаріального посвідчення договору нерозривно пов`язане зі стороною договору (фізичною особою), не може бути виконане іншою особою і припиняється смертю цієї особи (ч. 1 ст. 608 ЦК України), а отже не входить до складу спадщини (п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України).

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги позивачки про неврахування судом факту визнання позивачем позову.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У цій справі визнання відповідачем позову суперечить закону, а тому відсутні законні підстави для ухвалення позитивного рішення лише на тій підставі, що позов визнано відповідачем.

Позовна вимога про визнання за позивачкою права власності на житловий будинок з його при належностями обумовлена визнанням дійсним договору купівлі-продажу в судовому порядку. Оскільки в задоволенні вимоги про визнання договору дійсним суд відмовив, то відсутні обставини, якими обґрунтовано вимогу про визнання права власності.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аргумент апеляційної скарги є аналогічними доводам позовної заяви та не спростовують висновків суду першої інстанції, обгрнтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 07 травня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повне судове рішення складено 09 серпня 2019 року. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді С. М. Єгорова

С. І. Мурашко