гСправа № 358/1133/19 Провадження № 2-з/358/7/19
УХВАЛА

про забезпечення позову

16 серпня 2019 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за його позовом до ОСОБА_2 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області про визнання правочинів (договорів дарування) недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Богуславського районного суду Київської області знаходиться зазначена справа.

16 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Богуславського районного суду Київської області із заявою, в якій просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на одну другу частку спірного нерухомого майна, яке є предметом судового розгляду у вказаній справі, зокрема просить накласти арешт на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку під номером АДРЕСА_1 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер : НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд під номером АДРЕСА_1 та на 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, загальною площею 0,0670 га, кадастровий номер : НОМЕР_2 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства під номером 20 АДРЕСА_2 НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , оскільки невжиття вказаних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у вказаній цивільній справі.

На обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначає, що ним, як позивачем 02 серпня 2019 року до Богуславського районного суду Київської області подано цивільний позов про визнання правочинів (договорів дарування від 18 травня 2019 року) недійсними, в яких він просить суд : визнати недійсним договір дарування 1/2 (одної другої) частки житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , укладений 18 травня 2019 року між ним та ОСОБА_2 за реєстровим №1-956, посвідчений державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А., визнати недійсним договір дарування 1/2 (одної другої) частки земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер : НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд під номером АДРЕСА_1 , укладений 18 травня 2019 року між ним та ОСОБА_2 за реєстровим №1-957, посвідчений державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А., а також визнати недійсним договір дарування 1/2 (одної другої) частки земельної ділянки, загальною площею 0,0670 га, кадастровий номер : НОМЕР_2 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства під номером АДРЕСА_1 , укладений 18 травня 2019 року між ним та ОСОБА_2 за реєстровим №1-958, посвідчений державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А.

Вказані правочини (договори дарування від 18 травня 2019 року), на думку заявника є недійсними з підстав, визначені ч. ч. 1, 3, 5 ст.203, 235 ЦК України та не відповідають вимогам Закону України «Про нотаріат», Наказу Міністерства юстиції України за №282/20595 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», Закону України «Про оцінку земель», Закону України «Про державний земельний кадастр», Постанови Кабінету Міністрів України за №1051 від 17.10.2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», Закону України «Про адміністративні послуги», Постанови Кабінету Міністрів України за №118 від 20.02.2013 року "Про затвердження Примірного положення про центр надання адміністративних послуг", Наказу державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України за №127 від 24.05.2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» та Наказу державного комітету України з будівництва та архітектури за №80 від 18.05.2005 року Державні будівельні норми «Будинки і споруди житлові будинки. Основні положення ДБН в.2.2.-15-2005».

Заявник ОСОБА_1 , вказує, що всі порушення вимог вказаних вище законів та інших нормативно-правових актів, на які він посилається, як на підставу недійсності правочинів (договорів дарування від 18 травня 2019 року) та відповідно як на підставу для задоволення його позовних вимог детально описані та конкретизовані ним, як позивачем в його позовній заяві про визнання правочинів (договорів дарування від 18 травня 2019 року) недійсними від 02 серпня 2019 року, а тому не має потреби в їх дублюванні (повторюваності) у заяві про вжиття заходів щодо забезпечення позову.

Також, заявник вказує в своїй заяві на те, що відповідачка у даній справі ОСОБА_2 на даний час в терміновому порядку здійснює заходи по продажу будинковолодіння, що розташоване під АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку, земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер : НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки, загальною площею 0,0670 га, кадастровий номер : НОМЕР_2 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства до набрання законної сили рішенням суду та його виконання у даній цивільній справі, що в свою чергу, на думку заявника ОСОБА_1 , може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній цивільній справі в разі задоволення його позовних вимог, а тому, він, як заявник вважає, що є потреба та термінова необхідність вжити заходів щодо забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вищевказане спірне нерухоме майно.

Суд дослідивши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали цивільного позову, вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 задовольнити виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно п.1, ч. 1 ст. 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з п. п. 1, 2, 3 ч.1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно до п. 2 ч. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та за змістом ч.1 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову зазначено, що згідно п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться в нього або в інших осіб.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що згідно з частиною першою статті 153 ЦПК заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його.

Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Позов забезпечується накладенням арешту на майно, що є предметом спору із забороною вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Суд вважає, що у поданій заяві про вжиття заходів щодо забезпечення позову заявник ОСОБА_1 навів достатньо обґрунтовані підстави щодо необхідності забезпечення позову у спосіб накладення арешту на частку спірного нерухомого майна, яке є предметом судового розгляду, а тому суд приходить до висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у справі за позовом позивача ОСОБА_1 до відповідачки ОСОБА_2 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області про визнання правочинів (договорів дарування) недійсними.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України за №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, суд вважає за необхідне накласти арешт на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , на 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер : НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд під номером АДРЕСА_1 та на 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, загальною площею 0,0670 га, кадастровий номер : НОМЕР_2 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства під номером АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 .

А тому, враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 149-153, 157 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів щодо забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку під номером АДРЕСА_1 ,

накласти арешт на 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер : НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд під номером АДРЕСА_1 ,

накласти арешт на 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, загальною площею 0,0670 га, кадастровий номер : НОМЕР_2 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства під номером АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 .

Копію ухвали про забезпечення позову направити для виконання Богуславській районній державній нотаріальній конторі Київської області (09701, Київська область, м. Богуслав вул. Миколаївська, 28) для внесення відомостей до відповідного реєстру обтяжень нерухомого майна.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов