Справа № 466/9926/18 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/974/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Львів

Справа № 466/9926/18

Провадження № 22-ц/811/974/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Крайник Н.П., Цяцяк Р.П.

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 14 лютого 2019 року у складі судді Єзерського Р.Б.

у справі

за позовом Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафу за кредитним договором.,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Мегабанк" звернулося в суд із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафу за кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 14 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором №55-902-850-2-18-Г від 30.05.2018 року в розмірі - 30999 (тридцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень, що складається з залишкової суми заборгованості за кредитом - 26939 (двадцять шість тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) грн., 66 коп., залишку нарахованих та несплачених процентів - 1365 (одна тисяча триста шістдесят п`ять) грн., 38 коп., залишку нарахованої та несплаченої комісії - 2693 (дві тисячі шістсот дев`яносто три) грн., 96 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Мегабанк» судовий збір по справі в розмірі 1266 (одна тисяча двісті шістдесят шість) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило АТ «Мегабанк», подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо того, що в порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, визначених договором, у встановлений договором строк не сплатив відсотків та передбачених договором платежів в повному обсязі, в результаті чого утворилась заборгованість, проте безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій за невиконання умов кредитного договору а саме: за порушення строків сплати ануїтетних них платежів.

Вказує, що судом може бути зменшена сума неустойки лише за заявою відповідача та за умови наявності істотних умов, доведених відповідачем на підставі належних доказів, проте така заява відповідачем так як і докази наявності істотних умов в матеріалах справи відсутні.

Вважає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив і неправильно застосував норми матеріального і процесуального права а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідній частині.

Просить рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 14 лютого 2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ «Мегабанк» про стягнення з ОСОБА_1 суми штрафу, нарахованого відповідно до п. 6.3. розділ 6 Кредитного договору в сумі 12 122, 85 грн. та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» штрафу в сумі 12 122, 85 грн.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апелянтом оскаржується рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 14 лютого 2019 року лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ «Мегабанк» про стягнення з ОСОБА_1 суми штрафу, нарахованого відповідно до п. 6.3. розділ 6 Кредитного договору в сумі 12 122, 85 грн., тому відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції рішення переглядається в цій частині.

Відмовляючи в стягненні штрафу суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки дії боржника, а саме - невиконання обов`язків щодо надання інформації про фінансовий стан та невиконання обов`язків щодо страхування життя, штраф за які хоча й передбачений умовами договору, проте не потягли для позивача жодних збитків, а тому вважав за можливе відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наспуне.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до вимог ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

А відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи встановлено, що 30 травня 2018 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №55-902-850-2-18-Г, згідно з яким відповідачу було надано грошові кошти в розмірі 26939,66 гривень, на строк з 30 травня 2018 року до 29 травня 2020 року включно, зі сплатою 15,00 процентів річних.

Позивач перед відповідачем свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши останньому кредитні кошти на строк з 30 травня 2018 року до 29 травня 2020 року включно, в розмірі 26939,66 (двадцять шість тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять ) гривень 66 коп., що підтверджується особистим підписом відповідача в заяві на видачу готівки від 30.05.2018р.

Проте відповідач в порушення вимог пункту 3.2.3 кредитного договору, своєчасно та в повній сумі не сплачував щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за період з 01.06.2018 року по 30.09.2018 р. включно, що підтверджується банківськими виписками з особових рахунків відповідача № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , - за період з 30.05.2018 року по 01.10.2018 р.

Станом на 01.10.2018 р. заборгованість за кредитним договором №55-902-850-2-18-Г від 30.05.2018 року становить 43121,85 грн. (сорок три тисячі сто двадцять одна гривня 85 копійок) та складається із: залишкової суми заборгованості за кредитом - 26939,66 грн.; залишку нарахованих та несплачених процентів - 1365,38 грн.; залишку нарахованої та несплаченої комісії - 2693,96, штрафу за кредитним договором - 12122,85 грн.

Відповідно до ч.1,2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Так, відмовляючи в стягненні неустойки, суд першої інстанції посилався на ч.3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем платежі здійснювались не в повному обсязі та несвоєчасно, що призвело до утворення суми заборгованості, окрім того, не вбачається істотних обставин для зменшення розміру неустойки, а розмір неустойки не перевищує розміру збитків.

Згідно пункту 6.3 кредитного договору №55-902-850-2-18-Г від 30.05.2018 року, який підписаний ОСОБА_1 , позичальник зобов`язується у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, сплатити кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми кредиту.

Тому доводи апеляційної скарги позивача є підставними та підлягають до задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2019 року в частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 суми штрафу, нарахованого відповідно до п. 6.3. розділ 6 Кредитного договору в сумі 12 122, 85 грн. підлягає скасуванню.

Враховуючи вище викладене, вимоги закону та умови кредитного договору колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Мегабанк» слід стягнути штраф в сумі 12 122, 85 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, то з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2643 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» - задовольнити. Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 14 лютого 2019 року в частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 штрафу в сумі 12 122, 85 грн. - скасувати.

Постановити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» штраф в сумі 12 122, 85 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» 2 643 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 13.08.2019 року.

Головуючий

Судді