УХВАЛА

12 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 161/4584/17

провадження № 61-36972св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «А.В.Л.»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 161/9789/18,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «А.В.Л.» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Луцький міськрайонний суд Волинської області заочним рішенням від 11 липня 2017 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «А.В.Л.» задовольнив. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2711/12-206 від 27 листопада 2012 року у розмірі 1 353 911,68 грн звернув стягнення на предмет застави, а саме на: вантажний автомобіль «MAN», (модель 18.463 FLT), реєстраційний номер НОМЕР_1 , вантажний сідловий тягач «Volvo», (модель FH 12), реєстраційний номер НОМЕР_2 , вантажний сідловий тягач «Volvo», (модель FH 12-42Т), реєстраційний номер НОМЕР_3 , напівпричіп бортовий «KRONE», (модель SDP27), реєстраційний номер НОМЕР_4 . Вилучив у ОСОБА_1 транспортні засоби разом із свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів та комплектами ключів і передав Товариству з обмеженою відповідальністю «А.В.Л.» на період до їх реалізації. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційний суд Волинської області постановою від 22 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2017 року - без змін.

У травні 2018 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій просила скасувати заочне рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2017 року та постанови апеляційного суду Волинської області від 22 січня 2018 року, відкрито касаційне провадження у справі.

7 серпня 2019 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 161/9789/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного підприємства «Делівері Кар», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. - Територіальний сервісний центр № 0741 Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області, розгляд якої призначено Луцьким міськрайонним судом Волинської області на 15 серпня 2019 року о 14 годині 30 хвилин.

Дослідивши подане клопотання, вивчивши матеріали касаційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої державою Україна, закріплено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального звинувачення.

Таке право кореспондується з обов`язком добросовісного використання як сторонами, так і судом, своїх процесуальних прав та необхідністю утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати наданих процесуальним законом заходів до скорочення періоду судового провадження (пункт 35 Рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» та параграфи 66, 69 Рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Статтею 6 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України).

Згідно з компетенцією, визначеною процесуальним законом, суд зупиняє провадження у справі за наявності відповідних підстав, що закріплені у статях 251 та 252 ЦПК України.

Отже, суд доходить висновку про те, що провадження у справі має зупинятися за умов перебування відповідної справи у провадженні суду, дотримання порядку та наявності обов`язкових підстав зупинення провадження, а також з чітким розумінням того, що підстава для зупинення провадження уже існує.

Клопотання заявника не підлягає задоволенню, оскільки у суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі № 161/9789/18. Верховний Суд не наділений повноваженнями зупиняти провадження у вказаній цивільній справі з огляду на те, що такі процесуальні дії є втручанням у справу, яка перебуває на розгляді іншого суду, і виходом за межі повноважень суду касаційної інстанції, закріплених у імперативних нормах законодавства.

З огляду на зазначене підстав для зупинення провадження у справі № 161/9789/18 немає.

Керуючись статтями 251, 252, 400, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 161/9789/18.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов