Справа № 706/1118/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2019 року м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Орендарчука М.П.,

за участю секретаря Карбівська Я.Є.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 05.10.2018 року о 13 годині 00 хвилин в м.Христинівка на перехресті вулиць Чорновола та вул. Українська ОСОБА_3 керуючи автомобілем ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ Ланос д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 в результаті даної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Христинівського районного суду у справі про адміністративне правопорушення № 706/1601/18 від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Автомобіль ЗАЗ д.н.з НОМЕР_2 належить позивачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_9. ОСОБА_4 керував автомобілем ЗАЗ д.н.з НОМЕР_2 на підставі довіреності .

Згідно дослідження спеціаліста №82-D/46/5 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу ЗАЗ Ланос д.н.з НОМЕР_2 - вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 17300 гривень 56 копійок.

Цивільна відповідальність власника автомобіля ЗАЗ д.н.з НОМЕР_2 застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.».

18 грудня 2018 року ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.». відшкодовано позивачеві 9278 гривень 25 коп.

Таким чином , не відшкодованою залишилась частина коштів необхідних для проведення відновлювального ремонту в сумі 8022 гривень 31 копійка.

В судове засідання повноважний представник позивача не зявився, проте від нього до суду надійшла заява, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у його відсутність та відсутність позивача.

Відповідач в судове засідання не зявився, по невідомій для суду причині, хоча про час та місце проведення судового засідання належним чином був повідомлений у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, судприходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом обєктивно встановлено, що 05.10.2018 року о 13 годині 00 хвилин в м.Христинівка на перехресті вулиць Чорновола та вул. Українська ОСОБА_3 керуючи автомобілем ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ Ланос д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 в результаті даної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Христинівського районного суду у справі про адміністративне правопорушення № 706/1601/18 від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Автомобіль ЗАЗ д.н.з НОМЕР_2 належить позивачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_9. ОСОБА_4 керував автомобілем ЗАЗ д.н.з НОМЕР_2 на підставі довіреності .

Цивільна відповідальність власника автомобіля ЗАЗ д.н.з НОМЕР_2 застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.».

18 грудня 2018 року ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.». відшкодовано позивачеві 9278 гривень 25 коп.

Задовольняючи позов, судом враховується наступне.

Відповідно до п.33.2 ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно з ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Керуючись п.4 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно з п.5 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 1 березня 2013року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів заїх цільовимпризначенням),а такожпри мимовільномупроявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Відповідно доп.6 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (правовласності, інше речове право, договір підряду оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Керуючись п. 4 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно з п.5 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Згідно зп.16 Постанови Пленуму ВССУМ 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутностітакої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Відповідно до п. 1.8 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес. Ай».

18.12.2018 року ТДВ`СК «Ю.Ес.Ай» здійснила позивачу відшкодування в розміі9278 гривень 25 коп.

Розмір матеріального збитку, заподіяного транспортному засобу визначається на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року за № 142/5/2092. Згідно абз. 2 п. 8.2. згаданої Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля та величини ВТВ (втрати товарної вартості).

Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових, підтверджено Звітом про оцінку автомобіля Вартістьб відновлюваного ремонту майна ZAZ Lanos, реєстраційнрий номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодженя, визначена за витратним підходом і складає: 17300.56 грн у урахуванням ПДВ.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позиції позивача про те, що різниця між фактично відшкодованими позивачу збитками та витратами, які необхідно понести для здійснення ремонту належного йому автомобіля (за цінами на запчастини та ремонтні роботи становить: 17300.56 грн. (сума отриманого страхового відшкодування) = 9278.25 грн. (вартість відновлювального ремонту який не доплачено сплачено) - 8022 грн.

При вирішення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача, спричиненої останньому моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК Україниморальна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповіднодо пункту 3 статті 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації , ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування , а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду N 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди » від 31.03.1995 р., розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних і т.д.), які випробував позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно з пунктами 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справахпро відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4від час вирішення питання про відшкодуванняморальної шкоди обовязковому зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Вирішуючи дану позовну вимогу, суд, виходить з того, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача.

Суд враховує, що відповідач протягом тривалого часу не виплачував суму понесених здитків, змусив позивача витрачати свій час на пошук експертів, юристів, що завдало йому незручності, додаткові витрати та непотрібні емоційні хвилювання.

Враховуючи те,що дії ОСОБА_3 знаходилися в причинному звязку з тим, що позивач зазнав моральних стражданнь за те, що налажне йому майно було пошкоджено, останній за захистом своїх прав вимушений був звернутися до суду, суд виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості приходить до висновку, що підлягає до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки на думку суду саме цей розмір буде відповідати спричиненій позивачу моральній шкоді.

Також, враховуючи задоволення позову, на відповідача слід покласти судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 81, 141, 258-273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) представник позивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ,, РНОКПП: НОМЕР_6 ) до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_5 ) 8022 гривень 31 копійку в якості відшкодування матеріальної шкоди завданої пошкодженням автомобіля З АЗ д.н.з НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_5 ) 3000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди завданої пошкодженням автомобіля ЗАЗ д.н.з НОМЕР_8 .

Стягнути з відповідача на користь позивача понесені, документально підтверджені судові витрати за подачу і розгляд цього позов в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Черкаської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: М.П. Орендарчук