Справа №726/1507/19
Провадження №2/718/700/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2019 року м. Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючої судді Масюк Л.О., секретаря Лакусти В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

з участю позивача - ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що з 2009 до жовтня 2018 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_2 , разом проживали у її будинку АДРЕСА_1 , вели спільне господарство.

Вказує, що вони з 2009 року по 2018 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 Від вказаного цивільного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_5 . З часом їхні стосунки з відповідачем стали погіршуватись, почали виникати різного роду суперечки та непорозуміння. ОСОБА_2 почав зловживати алкогольними напоями, приходив додому п`яний, вчиняв сварки, виражався нецензурною лайкою, а тому щоб уберегти сина від такої поведінки батька, вона вирішила розірвати стосунки з відповідачем і з жовтні 2018 року перестали проживати разом.

Зазначає, що вона повідомила відповідача про те, що він може без перешкод приходити до дитини, брати його на прогулянки, телефонувати йому, однак, відповідач приходив зрідка побачитись із сином біля школи, іноді телефонував дитині п`яний і говорив неприємні речі, після чого син був дуже засмучений. Так приблизно у лютому цього року ОСОБА_2 виявив бажання взяти сина на прогулянку, однак ОСОБА_5 в той час хворів і вона пояснила відповідачу, що він не може йти на гуляти. Через це відповідач дуже розізлився, почав кричати і висловлюватись нецензурно та погрожувати, що забере у неї сина. Ці погрози стали регулярними і саме тому позивач обмежила спілкування відповідача з сином.

У травні 2019 року, після постійних дзвінків ОСОБА_2 , все ж таки дозволила йому бачитись з сином і він періодично брав дитину на прогулянки. Однак, якось в чергове зателефонувавши синові, останній сказав, що не хоче з батьком нікуди іти. При цьому, це було його особисте рішення, вона ніколи його не налаштовувала проти батька, а навпаки намагалась говорити про останнього лише хороше. Проте ОСОБА_2 вирішив, що це саме вона налаштовує сина проти нього і почав знову щодня телефонувати і писати з вимогою віддати сина на постійне проживання з ним. Враховуючи вказане просила позовні вимоги задовольнити, визначивши місце постійного проживання дитини з нею.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові, та просили їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував щодо місця проживання дитини з матір`ю, проте наголосив, що жодного разу не заперечував щодо постійного місця проживання сина ОСОБА_5 біля матері, однак просив не порушувати його права, як батька, на спілкування з сином.

Представник служби у справах дітей Чернівецької міської ради, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд судового засідання без представника у зв`язку із виробничою необхідністю, позовну заяву ОСОБА_1 та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради підтримує.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що батьком малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с.8).

Згідно договору дарування від 22.11.1993 року вбачається, що ОСОБА_1 належить житловий будинок (а.с.9).

З довідки МВС України вбачається, що ОСОБА_1 станом на 19.02.2019 року до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має (а.с.10).

Відповідно до сертифікату серії 10 ААЄ № 474345 у ОСОБА_1 ознак наркозахворювань не виявлено (а.с.11).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Чернівецької гімназії №2, ОСОБА_1 дійсно працює вчителем математики і фізики в Чернівецькій гімназії №2 (а.с.12).

З інформаційної довідки Чернівецької обласної психіатричної лікарні вбачається, що ОСОБА_1 за психіатричною допомогою в ПНД Чернівецької обласної психіатричної лікарні не зверталася (а.с. 13).

Згідно довідки № 676 від 18.02.2019 року виданої ПП «Садгора-Сервіс» до складу сімї ОСОБА_1 : ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. 14).

З характеристики виконавчого комітету Чернівецької гімназії № 2, вбачається, що ОСОБА_1 , має великий педагогічний досвід, забезпечує високий рівень засвоєння програмного матеріалу (а.с.15).

Відповідно до характеристики ПП «Садгора-Сервіс» скарг від сусідів чи інших осіб у відношенні громадянки ОСОБА_1 не поступало.(а.с.16).

Згідно інформації виконавчого комітету Чернівецької гімназії № 2, вихованням ОСОБА_5 займається мама ОСОБА_1 (а.с.17).

З заяв ОСОБА_1 вбачається, що вона зверталася в Садгірське ВП ГУНП для вжиття заходів щодо її чоловіка, який систематично погрожує її та її батькам.(а.с.38,41,44,).

У висновках про результати розгляду звернення громадянки ОСОБА_1 надано відповіді на звернення ОСОБА_1 (а.с.40, 43, 45, 46,).

Згідно висновку органу опіки та піклування №01/02-24/3020 від 15.11.2019 року вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю ОСОБА_1 , не порушуючи права батька ОСОБА_2 брати участь у вихованні та спілкуванні із дитиною (а.с.54-56).

Відповідно до положень ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків.

Згідно із ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, при цьому суд бере до уваги що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки це в першу чергу відповідає інтересам дитини, малолітного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб.

На підставі ст. ст. 105, 110, 112, 114, 115,160,161 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 223, 247, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання матері.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_2 від 23.09.2005 року, РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_4 від 26.09.2007 року, РНОКПП: НОМЕР_5 , сплачений судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.О. Масюк