Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 205/9416/16-ц

провадження № 61-32492св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради,
треті особи: Дніпропетровський гаражний кооператив «Комунар», Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року

у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, треті особи Дніпропетровський гаражний кооператив «Комунар» (далі - Дніпропетровський ГК «Комунар»), Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, після смерті якого відкрилася спадщина на гараж АДРЕСА_1.

Звернувшись до нотаріальної контори для належного оформлення спадщини, позивач отримала відмову, так як необхідні для оформлення правовстановлюючі документи на вищевказаний гараж відсутні, у зв`язку із тим, що померлий чоловік за життя не оформив право власності на гараж.

На підставі вищевказаного ОСОБА_1 просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на гараж АДРЕСА_1 , загальною площею 35,3 кв. м, основною площею -

32,9 кв. ., допоміжною площею - 2,4 кв. м, який складається з: «1» - гаражу загальною площею 22,7 кв. м, «2» - сходів в підвал - 2,4 кв. м,

«3» -підвалу - 10,2 кв. м.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року (у складі судді Шавули В. С.) позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано право власності на гараж АДРЕСА_1 , загальною та корисною площею 35,3 кв. м, основною площею - 32,9 кв. м, допоміжною площею - 2,4 кв. м, який складається з: «1» - гаражу розташованого 1-ому поверсі загальною площею 22,7 кв. м, «2» - сходів в підвал - 2,4 кв. м, «3» - підвалу - 10,2 кв. м, за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги є доведеними належними та допустимими доказами, обґрунтованими, а тому є підстави для задоволення позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня

2017 року рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська

від 13 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Проте, позивач не довела належними та допустимими доказами, що ОСОБА_2 за життя оформив своє право власності на гараж у встановленому законом порядку. Разом з тим, правовстановлюючі документи на вищевказаний гараж також відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. До спірних правовідносин повинні бути застосовані положення ЦК Української РСР

(у редакції Закону 1963 року), оскільки спірний гараж було побудовано у 1989 році. Отже, ЦК Української РСР (у редакції Закону 1963 року) не передбачав виникнення права власності на нерухоме майно з моменту реєстрації цього нерухомого майна.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 205/9416/16-ц (провадження № 61-32492св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Відповідно до довідки від 28 травня 2016 року ОСОБА_2 був членом

ГК «Комунар» на підставі рішення Виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів від 23 травня 1985 року № 259/9 і мав гараж

№ НОМЕР_1 , побудований ним за власні кошти у 1989 році.

Згідно з пунктом 6 розділу ІV статуту ГК «Комунар» гараж померлого члена кооперативу переходить його спадкоємцям у встановленому законом порядку.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після його смерті, яка складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_5 та грошових внесків у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Постановою державного нотаріуса Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 09 листопада 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документи на нього.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 19-1 Закону України «Про кооперацію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Частинами першою, другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня

2008 року № 7 «Про судову практику у судових справах про спадкування» роз`яснено, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивачем відповідно до вимог статті 10, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій) не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_2 , яким помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформив своє право власності на спірний гараж у встановленому законом порядку.

Доводи касаційної скарги про те, що до спірних правовідносин повинні бути застосовані положення ЦК Української РСР (у редакції Закону 1963 року) не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Порядок надання у власність майна, яке належить особі, яка є членом гаражно-будівельного кооперативу, регулюється нормами Закону України «Про кооперацію» та Статутом гаражно-будівельного кооперативу.

Згідно зі Статутом ГК «Комунар», затвердженого Виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів 15 липня 1984 року, відповідно до частини п`ятої прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом гаражів здійснюється правлінням автокооперативу зі складанням акта прийому.

У матеріалах справи акт приймання в експлуатацію гаража відсутній, про що наголошувала Дніпровська міська рада.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного нотаріуса Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 09 листопада 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний гараж № НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на гараж.

Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради не погодилась про визнання права власності на гараж без належним чином оформлених документів. Позивач не є членом ГК «Комунар», а довідка гаражного кооперативу свідчить лише про те, за чиї кошти він побудований.

Апеляційний суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки докази прийняття в експлуатацію кооперативом гаражу в матеріалах справи відсутні.

Таким чином доводи касаційної скарги, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не надала доказів реєстрації спірного майна (а така реєстрації не була передбачена чинним на час побудови гаража законодавством), не заслуговують на увагу, оскільки апеляційним судом вірно встановлено на підставі належним чином оцінених доказів, що містяться в матеріалах справи, про відсутність будь-яких правовстановлюючих документів на гараж.

Позивач не позбавлена права оформити право власності на гараж у визначеному законом порядку, враховуючи умови статуту гаражного кооперативу та технічного паспорту на гараж, виготовленого нею

у 2016 році.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого

2010 року).

Рішення суду апеляційної інстанції є достатньо мотивованим та таким, що відповідає нормам закону

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня

2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк