Номер провадження: 22-ц/813/3416/19
Номер справи місцевого суду: 520/1858/18
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Чебан С.В.,

представника ПАТ «Державний ощадний банк України» - адвоката Бабенко Н.С.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

14 лютого 2018 року АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 18.10.2007 року за реєстровим № 275, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м., яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за ціною встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Також просили стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

Позивач посилався на те, що у ОСОБА_2 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі АТ «Ощадбанк») за кредитним договором № 2024-н від 18.10.2007 р. виникла кредитна заборгованість у розмірі 1 168 275, 25 грн.

В обґрунтування поданої заяви, АТ «Ощадбанк» посилався на те, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 18.10.2007 р. укладено кредитний договір № 2024-н на суму 330 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,5% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 18 жовтня 2007 р. між Банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Н.С. Муль, за реєстровим № 275.

Згідно п. 1.2. Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м., яка належить Іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності. Через невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань перед Банком за кредитним договором № 2024-н від 18.10.2007 року заборгованість станом на 25.01.2018 р. складає 1 168 275, 25 грн., в рахунок яких позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року позовну заяву АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «Ощадбанк» за кредитним договором № 2024-н від 18.10.2007 року в розмірі 1 168 275, 25 грн., з яких: прострочений основний борг по кредиту 311 777,29 грн.; прострочені проценти за користування кредитом 467 684,30 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту 170 854,00 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 217 959,66 грн.

- звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 18.10.2007 року за реєстровим № 275, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м., шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за ціною встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Суд зазначив, що вказана квартира належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 листопада 1996 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради згідно з розпорядженням від 26 листопада 1996 року № 84960, зареєстрованого і записаного в реєстрову книгу № 3-8800, зареєстрованого в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 09 грудня 1996 року за номером запису 212 на стор. 155 в книзі 197 пр. Право власності на квартиру зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 12898936,

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь позивача судовий збір у загальному розмірі 1 762 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року та постановлення нового, яким зазначити, що сума кредитної заборгованості складає 478 711,54 грн. В іншій частині рішення в апеляційному порядку фактично не оскаржується.

До суду апеляційної інстанції з`явились представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Чебан С.В., представник АТ «Ощадбанк» - адвокат Бабенко Н.С.,третя особа ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився, оскільки місце його проживання і перебування ні суду, ні іншим учасникам справи не відомо, з 21.04.2015 року він знятий з обліку по місцю реєстрації: АДРЕСА_2 (а.с.78, 187, 200-202).

У зв`язку з цим, він був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за 10 днів до судового засідання, як то передбачено ч.11 ст. 128 ЦПК України (а.с.215,216).

До суду апеляційної інстанції також не з`явився представник третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_6 , однак ОСОБА_2 заявила суду про те, що вона бажає представляти свої інтереси самостійно, без участі ОСОБА_6 .

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 18.10.2007 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2024-н на суму 330 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,5% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 18 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Н.С. Муль за реєстровим №275.

Пунктом 1.2. Іпотечного договору передбачено, що предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м., яка належить Іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданого 26 листопада 1996 року.

За змістом п. 1.5. Кредитного договору Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за користування ним щомісячно ануїтетними платежами в сумі 5 840,00 грн., шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, перший ануїтет ний платіж здійснити до 31 жовтня 2007 року, в подальшому не пізніше останнього робочого числа місяця, наступного за звітним. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати процентів мав здійснити не пізніше 16 серпня 2017 року.

Проте, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору у 2011 р. АТ «Ощадбанк» звернувся з позовом до Приморського районного суду м. Одеси про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2012 року позовні вимоги Банку було задоволено в повному обсязі.

Однак, рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.04.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2012 року змінено, в частині стягнення пені, та було стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Ощадбанк» кредитну заборгованість у загальній сумі 478 711,54 грн. Надалі представником Банку було отримано виконавчі листи які неодноразово пред`являлися до відповідної виконавчої служби, однак станом на теперішній час вищевказане рішення апеляційного суду Одеської області від 14.04.2015 року не виконано та заборгованість за кредитним договором не погашена.

Задовольняючи позовні вимоги по даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71(ст.ст.1046-1053) ЦК України.

Так, п. 4.2.2. Кредитного договору передбачено, що Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, вимагати дострокового повернення Кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.

За змістом ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У відповідності до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 3.1.4 договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцями зобов`язань за цим договором або боржником за кредитним договором, іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 4 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату відсотків, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних на утримання переданого в іпотеку майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки, у тому числі з урахуванням податків.

Відповідно до п. 4.4 Іпотечного договору право Іпотекодержателя застосувати один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольнити вимоги Іпотекодержателя: за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Згідно з ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За змістом ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог ЗУ «Про іпотеку».

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки він є законним, обгрунтованим і таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Проте, задовольняючи позовні вимоги по даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що через невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань перед Банком за кредитним договором № 2024-н від 18.10.2007 року заборгованість станом на 25.01.2018 р. склала 1 168 275, 25 грн., з яких: - прострочений основний борг по кредиту 311 777,29 грн.; - прострочені проценти за користування кредитом 467 684,30 грн.; - пеня за прострочений основний борг по кредиту 170 854,00 грн.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом 217 959,66 грн.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами кредитного договору сторони погодили погашення кредиту та сплату процентів за користування ним щомісячно ануїтетними платежами в сумі 5 840,00 грн., шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, перший ануїтетний платіж здійснити до 31 жовтня 2007 року, в подальшому не пізніше останнього робочого числа місяця, наступного за звітним. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати процентів здійснити не пізніше 16 серпня 2017 року.

Відтак, у межах строку кредитування, тобто до 16 серпня 2017 року, позичальник повинен був повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти ануїтетними платежами не пізніше останнього робочого числа місяця, наступного за звітним.

Як вбачається з матеріалів справи №2/1522/9402/11 за позовом Банку до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, вбачається, що 22.07.2010 року Банк надіслав на адресу ОСОБА_7 вимогу за №28/4775, яку ОСОБА_2 отримала 26.08.2010 року, згідно умов якої Банк зобов`язав ОСОБА_2 у 30-денний строк погасити заборгованість перед Банком, яка становить 393 250,36 грн.

Таким чином, Банк змінив строк виконання основного зобов`язання та починаючи з 27 вересня 2010 року ОСОБА_2 мала обов`язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її ануїтетними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Як було вказано вище, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2012 року, частково зміненим рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2015 року по цивільній справі №2/1522/9402/11, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №2024-н від 18 жовтня 2007 року в сумі 478 711,54 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 270 644,08 грн.; прострочена заборгованість за кредитом 41133,21 грн.; заборгованість за відсотками - 142 261,79 грн.; заборгованість за пенею по основному боргу - 5 600,99 грн.; заборгованість за пенею за відсотками - 19 071,47 грн.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, по даному кредитному договору судом вже винесено судове рішення, яке набрало законної сили, та яким встановлена загальна сума заборгованості 478 711,54 грн., що підтверджено всіма учасниками справи.

З підстав викладеного і установленої судової практики щодо розгляду цивільних справ даної категорії, є безпідставними доводи представника позивача про те, що відповідно до п. 8.1. Кредитного договору, договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим нарахування відсотків на залишок основного боргу та пені за прострочення платежів здійснений позивачем відповідно до умов Кредитного договору. Дані доводи представника позивача є хибними і не відповідають вимогам чинного законодавства

Судом зазначених вимог законодавства не було враховано, як і не було враховано того, що відповідачі визнали позовні вимоги частково та просили звернути стягнення на предмет іпотеки, але в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором - у сумі 478 711,54 грн., які були стягнуті рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.04.2015 року, а не в сумі .

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити, в частині визначення суми кредитної заборгованості відповідачів перед позивачем. З цих підстав колегія суддів вважає за необхідне змінити суму боргу із 1 168 275,25 грн. на 478 711,54 грн., які були стягнуті з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадбанк» рішеннями Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2012 року та апеляційного суду Одеської області від 14.04.2015 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року змінити.

В частині другій вступної та резолютивної частини рішення слова та цифри: «…в розмірі 1 168 275, 25 (один мільйон сто шістдесят вісім тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень 25 копійок, з яких: прострочений основний борг по кредиту 311 777,29 грн.; прострочені проценти за користування кредитом 467 684,30 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту 170 854,00 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 217 959,66 грн…» замінити словами та цифрами наступного змісту: «…в розмірі 478 711,54 грн. (чотириста сімдесят вісім тисяч сімсот одинадцять гривень 54 копійки»…).

В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 16.08.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра