печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської клінічної лікарні міста Києва, про визнання необґрунтованою відмови у прийнятті на роботу, зобов`язання укласти трудовий договір, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача Олександрівської клінічної лікарні міста Києва, про визнання необґрунтованою відмови у прийнятті її на роботу зазначаючи, що вона повністю відповідає встановленим кваліфікаційним вимогам посади Лікаря-нейрохірурга, а також відсутні жодні обмеження або вимоги, встановленні діючим законодавством для зайняття нею даної посади, а тому за умови наявності вакантних посад у Олександрійській клінічній лікарні міста Києва вважає відмову головного лікаря необґрунтованою та просить зобов`язати головного лікаря укласти з нею трудовий договір, посилаючись на порушення її конституційних прав на працю, гарантованих трудовим законодавством.

Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження без виклику сторін, яким роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи.

17 січня 2019 року у встановлений ухвалою судді строк до суду надійшов відзив відповідача.

Ухвалою судді від 24 січня 2019 року за клопотання представника позивача розгляд даної справи призначено здійснювати за правилами позовного (спрощеного) провадження з викликом сторін, яким додатково роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи.

Ухвалою постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання 27 серпня 2019 року з урахуванням думки присутніх позивача, її представника та заперечень представника відповідача відмовлено у задоволенні клопотань представника позивача про витребування доказів та допит свідка, з підстав того, що відомості, які може містити табель обліку використання робочого часу форма № П-5 працівників Відділення нейрохірургії Олександрівської клінічної лікарні міста Києва за серпень та вересень 2018 року, відомість нарахування та виплати заробітної плати працівникам лікарні за вказаний період та посадова інструкція головного лікаря цієї лікарні, як доказине входять до кола доказування у даній справі.

Поряд із цим, підставою для відмови у задоволенні клопотання представника позивача про допит в якості свідка начальника відділу кадрів Олександрівської клінічної лікарні міста Києва Товарніченко Н.Є. стало те, що відомості про обставини, які він міг показати суду, як вказав ініціатор клопотання, на переконання суду не мають значення для правильного вирішення справи, адже, останнім складено та підписано лист про відсутність станом на 11 вересня 2018 року вакантних посад лікаря-нейрохірурга для надання ургентної допомоги в Олександрівській клінічній лікарні міста Києва, що не ставиться під сумнів сторонами, а тому на переконання суду не потребує додаткового підтвердження.

Суд вправі відмовити у задоволенні клопотання про виклик свідків, якщо в ньому не зазначені обставини, які він може підтвердити, або відомості про ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи чи не можуть підтверджуватись показаннями свідків, що викладено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 1990 року за № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді цивільних справ по першій інстанції».

Вислухавши позивача та її представника, які в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили його задовольнити, а також представника відповідача, який проти позову заперечував, а в його задоволенні просив відмовити, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що з 2009 року по 2017 рік позивач працювала в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «ОХМАТДИТ», Державної установи «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології» ім. Академіка О.М. Лук`янової та Київській міській дитячій клінічній лікарні на різних посадах медичного персоналу.

З 2015 року по 2018 рік позивач навчалася в інтернатурі зі спеціальності «Нейрохірургія», очна частина навчання проходила на базі кафедри Інституту післядипломної освіти Національного медичного університету імені О.О. Богомольця.

Заочна частина інтернатури проходила на базі Олександрівської клінічної лікарні міста Києва, а 20 червня 2018 року позивач отримала Сертифікат № К 1815003 лікаря-спеціаліста за спеціальністю «нейрохірургія».

В даний час позивач зарахована до клінічної ординатури за спеціальністю «Нейрохірургія» на кафедру нейрохірургії Національного медичного університету імені О.О. Богомольця терміном навчання на два роки з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2020 року.

Після проходження заочної частини інтернатури на базі Олександрівської клінічної лікарні міста Києва 07 серпня 2018 року позивач особисто звернулася до головного лікаря даного медичного закладу ОСОБА_4 з заявою про прийняття її на роботу лікарем-нейрохірургом для надання ургентної допомоги. Крім того, автентичний примірник заяви разом з додатками був надісланий поштою, та отриманий лікарнею 21 серпня 2018 року.

До заяви було додано копії всіх необхідних документів, які підтверджували відповідність позивача кваліфікаційним вимогам щодо освіти, стану здоров`я тощо, необхідним для зайняття посади лікарем-нейрохірургом.

Позивач зазначає, що при цьому, на час подання вказаної заяви про прийняття на роботу в Олександрівській клінічній лікарні міста Києва були вакантними щонайменше 2 (дві) посади лікаря-нейрохірурга для надання ургентної допомоги.

11 вересня 2018 року під час особистого прийому у головного лікаря Олександрівської клінічної лікарні міста Києва Антоненко Л.П., у присутності адвоката остання повідомила позивачу про результати розгляду раніше поданої заяви, а саме про відмову у прийняти на роботу з підстави відсутності вакантних посад.

Згодом, у відповідь на письмове звернення позивача щодо необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу Олександрівською клінічною лікарнею міста Києва була надана письмова відповідь за підписом в.о. головного лікаря Гриньова М.А. від 05 листопада 2018 року за № 2412/01.

Відповідно до змісту даного Листа письмово повідомлено позивача про причини відмови в прийняті її на роботу, зокрема, що штат працівників відділення нейрохірургії, які мають високу лікарську кваліфікацію та які виконують надскладні нейрохірургічні операції є достатнім для забезпечення якісної та невідкладної медичної допомоги пацієнтам, які звертаються за медичною допомогою до лікарні, тобто за своїм змістом підставою для відмови стала відсутність вакантних посад.

За таких обставин, позивач вважає необґрунтованою відмову головного лікаря Олександрівської клінічної лікарні міста Києва у прийомі на роботу, що порушує її передбачені Конституцією України права на працю, та встановлені трудовим законодавством гарантії.

Так, Конституція України визнає, а Кодекс законів про працю України гарантує право громадянам України на працю.

У відповідності до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно із ч. 2 ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Відповідно до ст. 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу.

Положеннями Конституції України встановлено, що будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров`я працівника можуть встановлюватись законодавством України.

Відповідно до Листа Мінсоцполітики від 02 липня 2016 року №352/13/116-16 рівень освіти для посади визначається відповідно до коду професії та назви класифікаційного угрупування, тобто складності і відповідальності виконуваних робіт, а також кваліфікаційними вимогами, які встановлені кваліфікаційними характеристиками.

Кваліфікаційними характеристиками відповідної професійної назви роботи, зокрема розділом «Кваліфікаційні вимоги», визначено вимоги до освітнього, освітньо-кваліфікаційного рівня, мінімальні вимоги до стажу роботи певної посади.

Позивач посилається не те, що на її думку обґрунтованою відмовою у прийнятті на роботу може бути, наприклад, відсутність вакансій (вільних посад, на які може бути працевлаштована особа), відсутність у претендента освіти або якостей, необхідних для виконання роботи (кваліфікація, досвід роботи та ін.), наявність прямих обмежень або вимог для зайняття посади, встановлених нормативно-правовими актами тощо.

Згідно до «Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників», затверджених наказом МОЗ України від 29 березня 2002 року №117, п. 35 посадової інструкції Лікаря-нейрохірурга передбачено наступні кваліфікаційні вимоги: повна вища (спеціаліст, магістр) за напрямом підготовки «Медицина», спеціальністю «Лікувальна справа». Спеціалізація за фахом «Нейрохірургія» (інтернатура, курси спеціалізації). Наявність сертифіката лікаря-спеціаліста. Без вимог до стажу роботи.

Отже, позивач вважаючи свої права порушеними звернулась до суду та вказує, що за зазначених обставин вона повністю відповідає встановленим кваліфікаційним вимогам посади Лікаря-нейрохірурга, а так само відсутні жодні обмеження або вимоги, встановленні діючим законодавством для зайняття нею даної посади, а тому за умови наявності вакантних посад у Олександрійській клінічній лікарні міста Києва вважає відмову головного лікаря необґрунтованою.

Таким чином, зазначаючи на порушення керівництвом (головним лікарем) Олександрівської клінічної лікарні міста Києва конституційних прав ОСОБА_1 на працю, гарантованих трудовим законодавством, як на підставу свої вимог остання посилається на те, що обставини справи повністю підтверджуються доданими до позовної заяви письмовими доказами, зокрема наступними документами: паспортом громадянина України; довідкою РНОКПП; заявою про прийняття на роботу від 07 серпня 2018 року; дипломом спеціаліста С15 № 005713; сертифікатом № К1815003 лікаря-спеціаліста; тимчасовим посвідченням № 383773; особистою медичною книжкою серії 2 НОМЕР_1 ; медичною картою ОСОБА_1 ; трудовою книжкою ОСОБА_1 ; довідкою Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» від 09 серпня 2018 року № 713; довідкою ДУ «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології» ім. Академіка О.М. Лук`янової від 10 серпня 2018 року № 2.4-21/220; довідкою Київської міської дитячої клінічної лікарні від 10 серпня 2018 року №84; довідкою Національного медичного університету імені О.О. Богомольця від 10 серпня 2018 року № 120/11-315; довідкою Національного медичного університету імені О.О. Богомольця від 07 вересня 2018 року № 120/11-342; довідкою Олександрівської клінічної лікарні міста Києва від 10 серпня 2018 року № 263/02; характеристикою наданою Олександрівською клінічною лікарнею міста Києва; договором про проходження інтернатури заочної форми від 17 липня 2015 року; характеристикою-поданням Національного медичного університету імені О.О. Богомольця; характеристикою Національного медичного університету імені О.О. Богомольця; листом Олександрівської клінічної лікарні міста Києва від 05 липня 2018 року № 2412/01; листом МОЗ України від 08 листопада 2018 року № 11.3-16/2720/Я-15548/13500-зв; листом ГПУ № 19-р; листом МЮУ б/н; листом Адміністрації Президента України від 17 жовтня 2018 року № 22/047430-26; листом ГУ Держпраці у Київській області від 21 листопада 2018 року № 4.4/2-Я-5235- 5435; листом Департаменту Охорони здоров`я КМДА від 15 листопада 2018 року № 061- 14924/09; листом Департаменту Охорони здоров`я КМДА від 26 листопада 2018 року № 061- 15370/09; листом МОЗ України від 19 листопада 2018 року № 11.3-16/2086/Я-15941/113870-зв; посвідченням про проходження підвищення кваліфікації; статутом Олександрівскої клінічної лікарні міста Києва; посадовою інструкцією лікаря нейрохірурга Олександрівскої клінічної лікарні міста Києва; витягом типового штатного розпису Олександрівскої клінічної лікарні міста Києва.

Так, судом встановлено, що отримавши засобами поштового зв`язку заяву ОСОБА_1 11 вересня 2018 року головним лікарем Олександрівскої клінічної лікарні міста Києва в залі для нарад в присутності заступників головного лікаря, юрисконсульта лікарні, позивачу було надано роз`яснення, що на той час укомплектованість відділення нейрохірургії лікарні є достатнім для забезпечення надання медичної допомоги пацієнтам нейрохірургічного профілю. Крім того ОСОБА_1 було надано роз`яснення, що у разі потреби лікарів нейрохірургічного профілю, кандидатура ОСОБА_1 буде розглянута в обов`язковому порядку, а оскільки в заяві позивача не містилось вимоги про надання останній письмової відповіді на подану заяву, її було надано на особистому прийомі та надано останній відповідні роз`яснення з приводу прийнятого рішення.

Стосовно такого розгляду заяви ОСОБА_1 про прийняття її на роботу лікарем-нейрохірургом для надання ургентної допомоги, слід зазначити наступне.

Згідно наказу ДОЗ від 13 липня 2015 року № 631/к ОСОБА_1 проходила в Олександрівській клінічній лікарні міста Києва заочний розділ інтернатури за спеціальністю «Нейрохірургія» з оплатою згідно контракту (договір № 21/п від 17 липня 2015 року про проходження інтернатури заочної форми).

Порядок проходження інтернатури лікаря (провізора) інтерна регулюється Положенням про спеціалізацію (інтернатуру) випускників витих медичних і Фармацевтичних закладів освіти ІІІ-ІV рівнів акредитації медичних Факультетів університетів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 вересня 1996 року за № 291.

Зазначеним Положенням регулюється, зокрема, але не виключно порядок зарахування до інтернатури, організація навчального процесу, права та обов`язки лікарів (провізорів)-інтернів, контрольні заходи та ін.

Відповідно до п. 3.6. Положення, визначено права та обов`язки Головного лікаря базової установи (закладу) охорони здоров`я, керівника закладу (підприємства) ВО «Фармація».

Зокрема, окрім інших обов`язків, до обов`язку Головного лікаря базової установи (закладу) охорони здоров`я, керівника закладу (підприємства) ВО «Фармація» належить: вжиття заходів до підвищення рівня діагностичної, лікувальної (санітарно-профілактичної, протиепідемічної, провізорської) роботи у базовій установі чи закладі охорони здоров`я, забезпечення їх всім необхідним згідно з вимогами до бази стажування лікарів (провізорів)- інтернів (п. 3.6.1. Положення).

Відповідно до Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих ведичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-ІV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 вересня 1996 року за № 291 відсутній обов`язок Головного лікаря базової установи (закладу) охорони здоров`я, керівника закладу (підприємства) ВО «Фармація» працевлаштовувати того чи іншого лікаря (провізора)-інтерна після проходження відповідному закладі.

Наряду із цим, сторона відповідача стверджує, що відповідно до листа за підписом начальника відділу кадрів Олександрівській клінічній лікарні міста Києва ОСОБА_5 станом на 11 вересень 2018 року та відповідно до звітності, наданої лікарнею, центру зайнятості від 01 листопада 2018 року вакантні посади лікаря-нейрохірурга для надання ургентної допомоги в Олександрівській клінічній лікарні міста Києва відсутні, що також підтверджується відсутністю замовлень на вказану вакансію до державної служби зайнятості за вказаний період (а.с. 78-79).

Відповідач посилається на те, що відділення нейрохірургії Олександрівської клінічної лікарні міста Києва наразі не має потреби в лікарях нейрохірургічного профілю та відсутні вакансії для зайняття цієї посади.

Слід заначити, що така відмова ґрунтується на тому, що листом Мінсоцполітики від 02 липня 2016 року № 352/13/116-16 роз`яснило, що обґрунтованою відмовою у прийнятті на роботу може бути, наприклад, відсутність вакансій (вільних посад, на які може бути працевлаштована особа), відсутність у претендента освіти або якостей, необхідних для виконання роботи (кваліфікація, досвід роботи та ін.), наявність прямих обмежень або вимог для зайняття посади, встановлених нормативно-правовими актами тощо. Законодавством про працю не визначено процедури відмови власника або уповноваженого ним органу у прийнятті працівника на роботу. Водночас, власник або уповноважений ним орган має право використовувати всі не заборонені законом засоби та способи фіксування відмови у прийнятті на роботу з метою формування доказової бази на випадок виникнення у майбутньому трудових спорів.

Поряд із цим, законодавчий порядок організації структури підприємств установлено ст. 64 Господарського кодексу України, якою визначено право підприємства самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.

Пунктом 3.3 Статуту Установа реалізовує в повному обсязі права і обов`язки у сферах планування, матеріально-технічного постачання, організації праці та заробітної плати, тощо, передбачених законодавством України (а.с. 89-95).

Таким чином, на переконання суду відсутні підстави стверджувати, що позивачу було необґрунтовано відмовлено у прийнятті її на роботу, оскільки їй у встановленій законом формі було повідомлено про відсутність вакантних посади лікаря-нейрохірурга для надання ургентної допомоги в Олександрівській клінічній лікарні міста Києва.

Заборона дискримінації гарантується Європейською конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, відповідно до ст. 14 якої користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Статтею 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, тендерної ідентичності, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Європейський Суд з прав людини у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» наголосив на тому, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. Водночас, стосовно заборони дискримінації заявник повинен навести факти, які підтверджують, що відмінність у ставленні мала місце (Рішення ЄСПЛ у справі «О.Н. проти Чеської Республіки»),

Зазначений підхід втілено й у процесуальному законодавстві України, зокрема, положеннями ч. 2 ст. 81 ЦПК України передбачено, що у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що відповідачем доведено, що у формі та в строк встановлений законом позивачу надано обґрунтовану відповідь про відсутність вакантних посад лікаря-нейрохірурга для надання ургентної допомоги в Олександрівській клінічній лікарні міста Києва, що виключає визнання такої відмови необґрунтованою та незаконною, а тому виключає підстави для зобов`язання укласти трудовий договір, з огляду на що позов задоволенню не підлягає.

За правилами ст. 141 ЦПК України сума сплаченого судового збору не відшкодовується.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 174, 263-265, 273, 274, 275, 279, 352, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Олександрівської клінічної лікарні міста Києва, про визнання необґрунтованою відмови у прийнятті на роботу, зобов`язання укласти трудовий договір - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 грудня 2019 року.

Суддя В. А. Писанець