ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/240/19
Провадження №2/477/427/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання - Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області,

про встановлення факту родинних відносин та

про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 4,50 га, призначену для для ведення селянського (фермерського) господарства, розташовану в межах території Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, а також на земельну ділянку ділянку, площею 0,23 га, виділену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташовану по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування своїх вимог вказав, що після смерті спадкодавиці, яка була його матір`ю, залишилося спадкове майно, в тому числі вказані земельні ділянки, однак він не може оформити їх в нотаріальному порядку, оскільки вони перейшли до матері в прядку спадкування після смерті її чоловіка - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , але нею не були переоформлені. Крім того він не може документально підтвердити факт родинних відносин з матір`ю та батьком, так як він має прізвище ОСОБА_1 , а батьки - ОСОБА_3 .

Вказуючи, що він прийняв спадщину, а із реєстраційних документів вбачається спіпадання їх даних у прізвищі, по-батькові, місця проживання та ін., що підтверджує їх родинні відносини, тому вважав що таким чином підтверджується, що він є сином померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і має право на спадщину після їх смерті.

В судове засідання позивач не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, його представник надала заяву з проханням розглянути справу без їх участі, а позов задовольнити.

Представник відповідача - сільської ради в судове засідання не з`явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, ще під час підготовчого провадження надала заяву, в якій вказала, що сільська рада не заперечує проти позовних вимог і просить винести рішення відповідно до законодавства.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області помер ОСОБА_3 і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельні ділянки:

- площею 0,23 га, виділену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташовану по

АДРЕСА_1 , яка йому належала на праві приватної власності відповідно до державного акту серії НОМЕР_1 , виданого 21 липня 1995 року Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області;

- площею 4,5 га, виділену для ведення селянського (фермерського) господарства, розташовану в межах території Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка належала померлому спадкодавцю на підставі державного акту серії НОМЕР_2 , виданого 20 січня 1997 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області.

Час смерті є часом відкриття спадщини.

На час смерті ОСОБА_3 діяли положення ЦК України 1963 року.

Відповідно до ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року).

Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за

заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місце знаходження майна або його основної частини.

Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено хто із осіб відноситься до першої та другої черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого.

Відповідно до довідки Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 2004 року, яка міститься в спадковій справі, заведеній після смерті його дружини ОСОБА_2 , вона була єдиною, хто проживав з померлим ОСОБА_3 і таким чином вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті шляхом вступ в управління спадковим майном.

В той же час, після отримання у володіння спадкових ділянок, вона їх не переоформила на свої ім`я і не отримала правовстановлюючих документів - державних акті, які б підтверджували її право власності на спадкові земельні ділянки.

Однак, виходячи з положень ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року, яка передбачає, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, слід вважати, що земельні ділянки перейшли до власності ОСОБА_2 , хоча й не були нею оформлені.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла і після її смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, в тому числі і на вказані вище земельні ділянки.

На час її смерті вже діяли положення Цивільного кодексу України 2003 року (далі ЦК України).

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до довідки Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 2004 року, яка також міститься в спадковій справі, заведеній Жовтневою районною державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті ОСОБА_2 , разом з нею на час смерті ніхто постійно не проживав.

З цієї ж спадкової справи вбачається, що вона була заведена на підставі заяви ОСОБА_1 - позивача в справі, поданої 03 серпня 2004 року. Тобто він подав заяву про прийняття спадщини після смерті

ОСОБА_2 в передбачений вказаними вище положеннями закону шестимісячний строк.

Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ст. 1234 та ст. 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповітом спадкодавець може охопити все своє майно чи майнові права або ж визначити конкретне майно (майнові права), які підлягають спадкуванню спадкоємцем, визначені заповітом (ст. 1236 ЦК України).

За свого життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 21 вересня 1999 року, яким заповіла на випадок своєї смерті будинок по АДРЕСА_2 , сину ОСОБА_1 , тобто позивачу в справі.

З врахуванням того, що земельні ділянки, які ОСОБА_2 успадкувала після смерті чоловіка, не були охоплені її заповітом, то вони повинні спадкуватися за законом (ст. 1223 ЦК України).

Цивільний кодекс України вирізняє п`ять черг спадкування за законом, які визначаються ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Як передбачено ст. 1258 ЦК України спадкування за законом здійснюється почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що до першої черги спадкоємців за законом відносяться і діти померлого.

Позивач, вважаючи себе сином померлої спадкодавиці ОСОБА_2 , звернувся до Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області щодо оформлення спадщини на земельні ділянки, однак отримав постанову від 18 вересня 2018 року про відмову в їх нотаріальному оформленні. Згідно постанови перепонами в нотаріальному оформленні

ділянок є: не завірені виправлення у в державному акті на земельну ділянку площею 4,5 га, а також не співпадання його прізвища та прізвища батьків: у нього прізвище ОСОБА_1 , а у них - ОСОБА_3 .

За пунктами 4.1, 4.2, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що нотаріус після перевірки документів щодо родинних відносин має право видати свідоцтво про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, за умови подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, а за їх відсутності нотаріус роз`яснює спадкоємцю про вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Тобто позивач не підтвердив документально родинні відносини.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

В ч. 1 ст. 315 цього ж Кодексу визначено які суд розглядає факти, що мають юридичне значення суд розглядає, в тому числі і факт родинних відносин.

З положень ст. 316 ЦПК України вбачається, що у разі справи про окреме провадження повинні розглядатися спільно в одному провадженні разом з позовними вимогами. Які стосуються визнання права власності на майно. Тобто позивачем правомірно заявлено до суду прохання встановити факт родинних відносин разом з вимогою визнати за ним право власності на спадкове майно.

Відповідно до паспорту позивача серії НОМЕР_3 , виданого 09 листопада 1998 року Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області він має повне ім`я (ст. 28 ЦК України): ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Бариш Бучачського району Тернопільської області.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого Бучачським РайЗАГСом Тернопільської області 10 травня 1947 року, позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а його батьками були: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; місце народження - с. Бариш Бучачського району Тернопільської області.

В той же час, в свідоцтвах про смерть їх прізвища зазначені - ОСОБА_3 .

Місце смерті спадкодавців - АДРЕСА_1 .

В спадковій справі, заведеній після смерті ОСОБА_2 також міститься копія свідоцтва про їх шлюб 1946 року серії НОМЕР_5 , в якому також записані їх прізвища - ОСОБА_3 , місце реєстрації Бучачський РайЗАГС Тернопільської області.

Таким чином, із представлених даних слід констатувати що в документах реєстрації актів цивільного стану є відмінності в написанні прізвищ: так, при одруженні батьки позивача (спадкодавці) мали прізвища ОСОБА_3 , потім при реєстрації народження сина (позивача) їх прізвища були записані як ОСОБА_1 , але на час смерті знову - ОСОБА_3 .

Виходячи зі співпадання даних про місце народження позивача та місце укладення шлюбу батьків, сам факт укладення шлюбу, співпадання по батькові позивача та імені померлого спадкодавця ОСОБА_3 , вказує, що останній є батьком позивача.

Крім того, слід враховувати також і ту обставину, що під час оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 позивач вже отримав 08 листопада 2004 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , тобто нотаріусом вже було визнано, що він є сином померлої спадкодавиці.

За таких обставин обставин суд приходить до висновку, що під час розгляду справи було підтверджено родинні відносини між позивачем та померлими його батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що необхідно для оформлення спадщини після їх смерті

Крім того, перепоною в нотаріальному оформленні спадщини є виправлення в державному акті на земельну ділянку, площею 4,5 га, серії НОМЕР_2 , виданого 20 січня 1997 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області, в якому первісно було записано власника ділянки з помилкою - ОСОБА_3 .

Однак співпадання імені та по батькові, а також і місця проживання власника ділянки, зазначених в державному акті та із записаними в свідоцтві про смерть і довідках сільської ради спадкодавця ОСОБА_3 , підтверджується, що це одна й та ж особа, тобто ділянка дійсно йому належала на праві власності.

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Слід відмітити, що постановою Верховної ради України № 13-VIII від 19 травня 2016 року "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" Жовтневий район перейменовано на Вітовський, а розпорядженням голови Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 202-р від 06 червня 2016 року Жовтнева районна державна адміністрація перейменова у Вітовську районну державну адміністрацію.

Таким чином, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельні ділянки за життя належали ОСОБА_3 , і після її смерті перейшли в порядку спадкування за законом дружині ОСОБА_2 , а тому входить до складу спадщини після її смерті і в порядку спадкування, з врахування встановлених зазначених фактів родинних відносин, повинні відійти спадкоємцям, тобто позивачу в справі як єдиному спадкоємцю першої черги за законом.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити юридичний факт, відповідно до якого ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити юридичний факт, відповідно до якого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку, площею 0,23 га, виділену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташовану по АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а йому належала на праві власності відповідно до державного акту серії НОМЕР_1 , виданого 21 липня 1995 року Шевченківською сільською радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку, площею 4,5 га, виділену для ведення селянського (фермерського) господарства, розташовану в межах території Шевченківської сільської ради Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області, яка належала померлому спадкодавцю на підставі державного акту серії НОМЕР_2 , виданого 20 січня 1997 року Жовтневою (тепер - Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

В судовому засіданні було постановлено вступну та резолютивну частини рішення, його повний текст складено та підписано на 16 серпня 2019 року.

Суддя Р.В. Козаченко