КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/9173/18 Головуючий у 1 інстанції: Шкірай М.І.
Провадження № 22-ц/824/8107/2019 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частина)

13 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Яворського М.А.

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

Керуючись ст. ст. 268, 383 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 25 жовтня 2017 року та в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору і ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 25 жовтня 2017 року з ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 743,60 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Дані про учасників справи:

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Яворський М.А.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/9173/18 Головуючий у 1 інстанції: Шкірай М.І.

Провадження № 22-ц/824/8107/2019 Доповідач: Шебуєва В.А.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Яворського М.А.

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

В травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Зазначив, що 25 жовтня 2017 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики. Відповідно до умов договору він надав у позику ОСОБА_3 кошти в сумі 70 000 доларів США, які ОСОБА_3 зобов`язався повернути в строк до 25 листопада 2017 року. Необхідність отримання позики ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що він разом зз дружиною ОСОБА_1 мають добудувати будинок по АДРЕСА_2 . Оскільки позику ОСОБА_3 брав в інтересах сім'ї, в зазначений строк борг не повернув, ОСОБА_2 просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 борг за договором позики в еквіваленті, що становить 1 891 211,84 грн. та пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення за період з 26 листопада 2017 року по день ухвалення рішення.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за борговою розпискою від 25 жовтня 2017 року у розмірі 1 869 210,00 грн., пеню в розмірі 886 005,54 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9 162,40 грн. судового збору по 4581,20 грн. з кожного.

Зазначено, що арешт трикімнатної квартири, яка належить ОСОБА_1 та розташована за адресою: АДРЕСА_4 , накладений на підставі постанови Апеляційного суду міста Києва від 27.06.2018 року в забезпечення позову, зберігає свою дію до повного виконання рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї заборгованості за договором позики, як солідарного боржника, та в збереження арешту на квартиру. Просить ухвалити нове рішення, яким стягнути заборгованість за договором позики з ОСОБА_3 , скасувати накладений судом арешт на квартиру АДРЕСА_4 . Вважає помилковим висновок суду про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості за договором позики на користь ОСОБА_2 Вона не була обізнана про укладання її чоловіком ОСОБА_3 договору позики, не давали згоди на укладання такого договору. Позивач не довів того факту, що позичені грошові кошти були використані в інтересах сім`ї, а саме для завершення будівництва будинку по АДРЕСА_2 . Вказаний будинок належить на праві власності громадянину Великої Британії ОСОБА_4, а вони з чоловіком лише користуються вказаним будинком.

Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що твердження апелянта про те, що ОСОБА_3 позичив кошти та використав їх на власний розсуд не відповідають дійсності. Договір позики був укладений ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у шлюбі, а тому вони мають нести спільні зобов`язання по його виконанню.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання ОСОБА_3

не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 жовтня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 надав у позику ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 70 000 доларів США, а останній зобов`язався повернути вказані кошти в строк до 25 листопада 2017 року. У випадку прострочення повернення боргу ОСОБА_3 зобов`язався виплатити пеню в розмірі 1% від суми за кожен день прострочення.

На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_3 надав розписку від 25 жовтня 2017 року.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу за договором позики від 25 жовтня 2017 року з позичальника ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_1 у сумі 1 869 210,00 грн., пеню за період з 26 листопада 2017 року по 14 березня 2019 року в розмірі 886 005,54 грн. За висновком суду грошові кошти були позичені ОСОБА_3 і ОСОБА_1 з метою завершення будівництва другого житлового будинку з надвірними спорудами на подвір`ї їхнього будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Наявність підстав для солідарної відповідальності ОСОБА_3 і ОСОБА_1 за договором позики суд обґрунтував тим, що відповідачі на момент позичання грошей знаходилися у зареєстрованому шлюбі, проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. Позика використана в інтересах сім`ї, а відповідачі не довели, що ОСОБА_3 використав грошові кошти на особисті потреби.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу за договором позики від 25 жовтня 2017 року з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 2 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і одержане за договором використано на її потреби.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за договором позики від 25 жовтня 2017 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилався на те, що на час укладення договору ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_3 отримав та використав кошти в інтересах сім'ї, а саме для будівництва другого будинку на подвір`ї їхнього будинку по АДРЕСА_2 , де вони проживають та зареєстровані.

Разом з тим, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заперечували той факт, що договір позики був укладений в інтересах сім'ї. У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначила, що вона не надавала дозволу на укладення договору позики та не знала про отримання ОСОБА_3 коштів у борг у ОСОБА_2 ОСОБА_2 було достовірно відомо, що кошти будуть використані ОСОБА_3 на особисті потреби, оскільки ОСОБА_3 просив ОСОБА_2 не розповідати їй про укладення договору позики. Позивач безпідставно посилається на використання позики в інтересах сім`ї для проведення будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_2 . Вони з чоловіком жодних будівельних робіт в будинку за зазначеною адресою не проводили, хоча дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Власником будинку є громадянин Великої Британії ОСОБА_4.

Наявною в матеріалах справи борговою розпискою ОСОБА_3 доведений факт грошових зобов`язань за договором позики перед ОСОБА_2 А тому суд першої інстанції законно та обґрунтовано стягнув заборгованість у розмірі 1 869 210,00 грн., пеню в розмірі 886 005,54 грн.

ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції про стягнення з нього грошових коштів не оскаржив.

Разом з тим належними та допустимими доказами ОСОБА_2 не довів, що договір позики був укладений ОСОБА_3 в інтересах сім`ї, а тому створює обов`язки для дружини позичальника - ОСОБА_1 .

В матеріалах справи не містять доказів надання ОСОБА_1 згоди на укладення ОСОБА_3 договору позики з ОСОБА_2 від 25 жовтня 2017 року, а також на підтвердження того, що ОСОБА_3 використав кошти в інтересах сім'ї.

Відтак, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 25 жовтня 2017 року з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_1 .

Відповідно, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 13 743,60 грн. судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги.

Колегія суддів не убачає підстав для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову ОСОБА_2 у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_4 .Вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , частка відповідача ОСОБА_3 не виділена. Арешт квартири забезпечує виконання рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року скасувати в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 25 жовтня 2017 року та в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору та ухвалити в цій часині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 25 жовтня 2017 року з ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 743,60 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Дані про учасників справи:

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Яворський М.А.