Справа № 441/1314/18 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/2806/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого : Ванівського О.М.,

суддів: Курій Н.М., Шандра М.М.

секретаря: Матяш С.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 02 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про виселення з квартири.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що ОСОБА_2 будучи зареєстрованим і проживаючим за вказаною адресою систематично порушує правила суспільного співжиття, вчиняє відносно неї протиправні дії, застосовує фізичне насильство, спричиняє їй тілесні ушкодження та побої, що підтверджується численними зверненнями в поліцію, а також нищить майно в квартирі у зв`язку з чим вона вимушена покинути свою квартиру та винаймати інше житло. Зазначала, що у вересні 2016 року вона зверталася до суду з позовною заявою про виселення ОСОБА_2 , із належної їй квартири, однак рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 24.11.2016 в задоволенні позову їй було відмовлено через відсутність належних та допустимих доказів перешкоджання їй вільно володіти та користуватися своєю квартирою.

Відповідач не дивлячись на неодноразові попередження надалі продовжує створювати їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням, вжиті до ОСОБА_2 заходи попередження і громадського впливу не дали позитивних результатів, що робить неможливим для неї проживання з ним в одній квартирі.

18 вересня 2018 року із зустрічним позовом до суду звернувся ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та просив встановити порядок користування квартирою у якій просить виділити йому у користування кімнату площею 7,6 кв.м., а ОСОБА_1 кімнату площею 17,1 кв.м., кухню, коридор та кладову залишити у їх спільному користуванні (а.с.127-131)

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 02 липня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено. Виселено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із належної ОСОБА_1 на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 704 грн.80 коп.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою - відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норма матеріального і процесуального права. Стверджує, що ні офіційні попередження та застереження, ні вирок Городоцького районного суду Львівської області від 01.02.2018 року про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не можуть слугувати підтвердженням факту створення перешкод ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні квартирою, оскільки вказують лише на неприязний характер відносин, що склалися між ним та ОСОБА_1 . Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутня будь яка інформація, яка б підтверджувала проживання ОСОБА_1 в орендованій квартирі, а тому цей факт залишається недоведеним. Також покликається на те, що до матеріалів справи був долучений типовий договір №18 найму житлового приміщення, дачі, садової ділянки від 09 квітня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 , як наймодавцем, та ним як наймачем, відповідно до якого йому була передана в найм одна кімната площею 11 м.кв. в спірній квартирі на безоплатній основі, а відтак він проживає в квартирі на законних підставах.

Просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала в суд відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Городоцького районного суду Львівської області від 02.07.2019 року без змін.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоч належним чином повідомлявся про час і місце судового засідання, що стверджується матеріалами справи та не повідомив суд про причини своєї неявки.

Частиною 2 ст.372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 на заперечення апеляційної скарги перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовільняючи позовні вимоги про виселення та відмовляючи в задоволенні позову про встановлення порядку користування квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить позивачці на праві приватної власності, згоди на проживання відповідача у житлі не дає, з огляду на те, що останній систематично чинить їй перешкоди у користуванні та розпорядженні такою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5-7 цієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 30.10.2003, зареєстрованого в реєстрі за № 2375, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3324344 від 13.04.2004 (а.с.11-13)

У спірній квартирі АДРЕСА_1 крім ОСОБА_1 з 09.04.2010 зареєстрований ОСОБА_2

Проживаючи у спірній квартирі, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, відповідач систематично порушує правила суспільного співжиття, створює неможливі умови для проживання позивачці.

Наведене підтверджується, зокрема вироком Городоцького районного суду Львівської області від 01 лютого 2018 року, який набрав законної сили, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , близько 07.00 год., в будинку по АДРЕСА_2 , на грунті особистих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_1 , маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , умисно наніс потерпілій ОСОБА_1 один удар правою ногою в живіт, після чого схопив потерпілу руками за волосся ззаду, штовхнув її, від чого вона впала на коліна, бив її до пластикового відра з водою, чим спричинив їй два садна на передній поверхні правої вушної раковини, синець на ділянці дуги виличної кістки справа, синці на руках та на ногах, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн..(а.с.31-32)

У матеріалах справи наявні чисельні зверненнями ОСОБА_1 до Городоцького ВП Яворівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області (а.с.20, 45, 47, 48, 49, 53-57, 67, 71, 75-76), з проханнями вжити заходи до відповідача, який порушує правила співжиття.

Право вимагати в судовому порядку виселення членів сім`ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Частина 1 ст. 116 ЖК України визначає, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Виходячи з аналізу змісту наведеної норми стаття 116 вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення: а) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення; б) використання його не за призначенням; в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку.

При вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР мають враховуватися порушення правил співжиття у сфері даних житлових відносин, а не такі правопорушення, що допущені відповідачем в іншому місці й не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням. (Ухвала ВССУ від 09 вересня 2015 року в справі № 6-16348св15).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.374 ч.1 п.1, 375, 383,384, 389- 391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення - залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 02 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13.12.2019 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Курій Н.М.

Шандра М.М.