П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 366/3024/15-ц

Номер провадження 22-ц/804/1796/19

07 серпня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.

за участю секретаря - Герасимової Г.Є.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року, у складі судді Любчика О.В.,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики. В обґрунтування зазначив, що між сторонами укладено договір позики від 25 жовтня 2010 року, згідно з яким позивач передав ОСОБА_4 гроші у розмірі 669977, 00 гривень, що еквівалентно 84700,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день укладення договору зі строком повернення до 25 квітня 2011 року. Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики не виконав. 24 квітня 2011 року сторони дійшли згоди та уклали додаткову угоду до договору позики договір про зміни до договору, в якій встановили строк повернення позики до 01 січня 2015 року. Відповідач у встановлений строк позику не повернув у повному обсязі. Тому, просить стягнути з відповідача заборгованість за договором, яка становить 1 534 414,58 гривень, що еквівалентно 55000,00 доларів США станом на 27.11.2018, згідно даних Національного банку України та судовий збір у розмірі 6090, 00 гривень.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 303292,20 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1203,75 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, відповідно до умов договору та положень ст. 533 ЦК України стягнення заборгованості проводиться за курсом долара США станом на день ухвалення судового рішення, або, як зазначено у позовних вимогах.

Суд не взяв до уваги обставини, при яких відповідач за договором позики брав борг саме в іноземній валюті. Згідно розписок, що містяться в матеріалах справи, часткове повернення боргу проводилось відповідачем також у іноземній валюті, із зазначенням еквіваленту у гривнях. Залишок боргу також відповідачем зазначався у іноземній валюті. Дані обставини відповідачем визнавались та не оспорювались. Отже, суд мав стягнути заборгованість за валютною позикою у гривневому еквіваленті станом на день пред`явлення вимоги .

Суд помилково застосував принцип Contra proferentem із посиланням на постанову Верховного Суду по справі №753/11000/14-ц від 18.04.2018 року. Це правило підлягає застосуванню лише за наявності існування умов тлумачення, яке здійснюється у три рівні. Аналіз договору позики, укладений між позивачем та відповідачем, позбавляє необхідності застосування умов тлумачення, оскільки умови такого договору виключають неясність (нечіткість) їх викладення, узгодження сторонами.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Відповідач своїм правом не скористався.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, клопотань до апеляційного суду не надавали, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справі за їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Бєлікової Є.Я. у режимі відеоконференції, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, просила судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з того, що оскільки умовами договору позики чітко передбачено надання грошей в позику в національній валюті України, а саме 669977, 00 гривень, відповідачем повернуто частину боргу у розмірі 366 684, 80 гривень, тому стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає 303292, 20 гривень.

Судова колегія не погоджується з такими висновками суду з оглядом на наступне.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що 25 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем, укладено договір безвідсоткової позики. Відповідно до п.1 договору, ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність 669977, 00 гривень, що еквівалентно 84700,00 доларів США 00 центів за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення договору (1 США = 7,91 гривень), до підписання цього договору. Сторони підтвердили факт повної передачі грошей в повному обсязі. Зазначену вище суму ОСОБА_2 зобов`язався повернути в строк до 25.04.2011 року (т.1, а.с.4).

24 квітня 2011 року між сторонами було укладено договір про зміни до договору від 25 жовтня 2010 року. Відповідно до п.1 договору сторони домовились про таку редакцію п.1 Договору від 25.10.2010 року:

«1. Я, ОСОБА_1 , передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність 669977, 00 гривень, що еквівалентно 84700,00 доларів США 00 центів за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення договору (1 США = 7,91 гривень), до підписання цього договору.

Сторони підтверджують факт повної передачі грошей в повному обсязі ОСОБА_1 ОСОБА_2

Зазначену вище суму, я, ОСОБА_2 , зобов`язуюсь повернути ОСОБА_1 готівкою в строк до 01.01.2015 року.» (т.1, а.с.3).

Відповідно до розписки ОСОБА_1 від 07 грудня 2015 року позивач отримав від ОСОБА_5 70950,00 гривень, що еквівалентно 3000,00 доларів США (курс НБУ 23,65), в рахунок погашення боргу згідно договору від 25 жовтня 2010 року, залишок заборгованості складає 67000 США (т.1, а.с.58).

Відповідно до розписки ОСОБА_1 від 23 грудня 2015 року позивач отримав від ОСОБА_5 3000,00 доларів США, що еквівалентно 69440,00 гривень (курс НБУ на 23.12.2015), в рахунок погашення боргу згідно договору від 25 жовтня 2010 року ,залишок заборгованості складає 64000 США (т.1, а.с.57).

Відповідно до розписки ОСОБА_1 від 08 січня 2016 року позивач отримав від ОСОБА_5 71351,10 гривень, що еквівалентно 3000,00 доларів США (курс НБУ 23,7837), в рахунок погашення боргу згідно договору від 25 жовтня 2010 року, залишок заборгованості складає 61000 США (т.1, а.с.61).

Згідно розписки ОСОБА_1 від 26 січня 2016 року позивач отримав від ОСОБА_5 74489,40 гривень, що еквівалентно 3000,00 доларів США (курс НБУ 24,8198), в рахунок погашення боргу згідно договору від 25 жовтня 2010 року, залишок заборгованості складає 58000 США (т.1, а.с.59).

Згідно розписки ОСОБА_1 від 16 лютого 2016 року позивач отримав від ОСОБА_5 80454,30 гривень, що еквівалентно 3000,00 доларів США (курс НБУ 26,8181), в рахунок погашення боргу згідно договору від 25 жовтня 2010 року залишок заборгованості складає 55000 США (т.1, а.с.60).

В обумовлений сторонами строк відповідач борг не повернув.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінально-вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що якщо сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, то у такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим, для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Така правова позиція вкладена у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року ,справа № 750/12868/16ц.

Отже, оскільки сторони визначили ціну грошового зобов`язання у грошовому еквіваленті до іноземній валюті, у даному випадку до долару США, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Встановивши, що при укладенні договору позики, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про необхідність визначення суми позики, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 , без врахування офіційного курсу долара США до гривні, що б відповідало положенням частини другої статті 533 ЦК України.

За таких обставин, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі та , з урахуванням заявлених вимог, стягнути з відповідача грошовий еквівалент залишку заборгованості у розмірі 55000 доларів США, що станом на день пред`явлення вимоги (27.11.2018 року) становить 1 534 414 гривень 50 копійок. (55000х 2789,8447 :100) ,що узгоджується з принципом диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ста. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з урахуванням даних норм процесуального права з відповідача ко користь позивача підлягає до стягнення сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в суді першої інстанції у розмірі 6090 гривень( а.с.2 том 1) та за подання апеляційної скарги у розмірі 9135, 00 гривень (150 відсотків від суми 6090 гривень) (а.с.70том2), що загалом становить 9744, 00 гривні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований у АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 25 жовтня 2010 року у розмірі 1 534 414 (один мільйон п`ятсот тридцять чотири тисячі чотириста чотирнадцять) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 9744(дев`ять тисяч сімсот сорок чотири) гривні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 серпня 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Кочегарова Л.М.