Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 489/1222/13-ц

провадження № 61-26372св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Миколаївської області від 29 березня 2017 року у складі колегії суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В., Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є спадкоємцями ОСОБА_5 , про стягнення 695 391,00 грн боргу за договорами позики, укладеними з ОСОБА_5 27 квітня 2011 року та 20 серпня 2011 року, а також 2 945,46 грн інфляційних втрат і 29 038,95 грн - 3 % річних.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі договорів позики ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_1 загалом 94 000, 00 дол. США, які зобов`язався повернути до 26 вересня 2011 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. У травні 2012 року ОСОБА_1 звернувся з вимогою до спадкоємців ОСОБА_5 , а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з вимогою повернення позики, після чого ОСОБА_2 повернула йому 7 000,00 дол. США, а тому позивач просив стягнути решту боргу та застосувати наслідки, передбачені статтею 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання.

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання вказаних договорів позики недійними на підставі статті 225 ЦК України, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_5 через психічне захворювання на час підписання спірних правочинів не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договорів позики недійсними відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 особисто та як із законного представника неповнолітньої доньки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 192 826,86 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 289 240,29 грн.

У задоволенні вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 376,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2 064,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки спадкоємці відповідають за боргами спадкодавця в межах вартості спадкового майна, претензії позивача можуть бути задоволені в межах суми 482 067,16 грн.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що покази свідків та матеріали справи суперечать висновку експертів про те, що ОСОБА_5 не усвідомлював фактичний характер своїх дій, а саме що він пише розписку про отримання коштів, а тому не погодився з висновком експертів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмолено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсними договори позики, укладені 27 квітня та 20 серпня 2011 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 .

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що наявними у справі доказами доведено факт вчинення 27 квітня та 20 серпня 2011 року ОСОБА_5 спірних правочинів у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому наявні підстави, передбачені статтею 225 ЦК України для визнання таких правочинів недійсними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою та просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судове рішення апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не застосував юридичних наслідків, що пов`язані з недійсністю договорів позики, не повернув сторони в попередній стан, чим порушив майнові права ОСОБА_1 стосовно грошових коштів позики та були успадковані відповідачами у справі. Особа, яка подала касаційну скаргу, зазначає, що експерт не встановив, що ОСОБА_5 за своїм психічним станом під час укладення договору позики 27 квітня 2011 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 27 квітня і 20 серпня 2011 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 укладено два договори позики, за умовами яких останній отримав загалом 94 000,00 дол. США та зобов`язався повернути їх до 26 вересня 2011 року.

У зазначений строк ОСОБА_5 борг не повернув і ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 з 01 липня 1994 року до дня смерті останнього.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли його дружина - ОСОБА_2 та двоє дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до висновків посмертної судово-психіатричної експертизи від 31 грудня 2013 року № 580, від 29 травня 2013 року № 194 (додаткова) ОСОБА_5 страждав на стійкий хронічний розлад - шизоафективний розлад, змішаний тип (F25.2) і за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними 27 квітня і 20 серпня 2011 року, не міг розуміти фактичний характер своїх дій(отримання певної суми коштів і давати про це розписки) та не міг передбачити їх наслідки.

Нездатність ОСОБА_5 за своїм психічним станом під час укладання договору позики 20 серпня 2011 року усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними підтверджена висновком повторної судово-психіатричної експертизи від 19 січня 2017 року № 2.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

За правилами статті 105 ЦПК України призначення експертизи є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ним (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не застосував юридичних наслідків, що пов`язані з недійсністю договорів позики, не повернув сторони в попередній стан, чим порушив майнові права ОСОБА_1 стосовно грошових коштів позики, які були успадковані відповідачами у справі, є безпідставними з огляду на таке.

На підставі статті 11 ЦПК України (у редакції чинній на час розгляду справи) цивільна справа розглядається лише за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зі справи вбачається, що вимог щодо реституції ОСОБА_1 у справі не заявлено.

Повноваження суду застосувати наслідки недійсності правочину з власної ініціативи передбачені лише частиною п`ятою статті 216 ЦК України щодо нікчемного правочину.

Доводи касаційної скарги про те, що експерт не встановив, що ОСОБА_5 за своїм психічним станом під час укладення договору позики 27 квітня 2011 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, є безпідставними та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги висновки суду також не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Миколаївської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко