Справа № 490/9055/19 Суддя першої інстанції Чулуп О.С.
Провадження № 22-ц/812/2131/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Самчишиної Н.В., Темнікової В.І.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2019 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену під головуванням судді Чулуп О.С., в приміщенні цього ж суду, за заявою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_5 , про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом знесення самочинного будівництва,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом знесення самочинного будівництва.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що є власником квартири АДРЕСА_1 . Наприкінці вересня 2018 року, по сусідству з її квартирою, відповідачем ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 почало проводитися незаконне та самовільне будівництво нового двоповерхового житлового будинку з порушеннями встановлених державних стандартів та правил, яке погіршує житлові умови мешканців будинку АДРЕСА_3 та зокрема її житлові умови, а також завдає їй моральної шкоди.

07 листопада 2019 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , до суду було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на майно, а саме: об`єкт незавершеного будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки № :09:047:0008);

- заборони вчиняти дії щодо реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_2 ;

- заборони вчиняти дії щодо відчуження об`єкта незавершеного будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_2 ;

- заборони вчиняти дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно - індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_2 ;

- заборони вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна - індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_2 ;

- заборони вчиняти дії щодо відчуження земельної ділянки кадастровий номер :09:047:0008 га, виділеної для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Заяву обґрунтовано тим, що об`єктом самочинного будівництва у даній справі виступає індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 та, як вбачається із відповіді Управління ДАБК Миколаївської міської ради від 21 жовтня 2019 року, ОСОБА_4 Департаментом містобудування та архітектури Миколаївської міської ради було видано новий будівельний паспорт від 19 вересня 2019 року № 15-1725 на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_2 , а також що будівництво здійснюється на підставі Повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого 20 вересня 2019 року за № МК 44, отже порушення норм чинного законодавства відбувається й надалі.

У зв`язку з цим існує імовірність, що за таких умов даний об`єкт самочинного будівництва буде завершений та введений в експлуатацію, а відповідач в свою чергу, оформить всі необхідні правовстановлюючі документи на будинок, тим самим ускладнить, загальмує та створить інші перешкоди при ухваленні і виконанні рішення суду у справі, а також швидкого та ефективного поновлення порушених прав позивача.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2019 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , відмовлено в задоволенні її заяви про забезпечення позову з тих підстав, що заявником не вказано на реальну небезпеку, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка діяла через свого представника ОСОБА_1 , просила ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що Управлінням державного архітектурно будівельного контролю Миколаївської міської ради було прийнято рішення про зупинення дії будівельного паспорту забудови земельної ділянки від 19 червня 2018 року № 15-1247 на об`єкт «Будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Після цього, 26 лютого та 15 березня 2019 року відповідними державними органами було винесено рішення про скасування дії будівельного паспорту забудови земельної ділянки на вказаний об`єкт та скасован о реєстрацію повідомлення про початок виконання вказаних будівельних робіт.

При цьому скаржник наголошувала на тому, що самовільна забудова будується відповідачем на відстані 1 метра від стін багатоквартирного будинку, якому близько 50 років. Більш того, будинок будується на мережі водопостачання та водовідведення, яка належить і обслуговує два багатоквартирних будинки.

Суду були надані два висновки судових будівельно-технічних експертиз, які підтвердили, що житловий будинок по АДРЕСА_2 з порушенням діючих ДБН України і неможливо усунути такі порушення без знесення або перепланування відповідного житлового будинку.

Проте, судом не були досліджені та проаналізовані дані факти і не враховані обставини, за яких наявність повністю збудованого житлового будинку буде спонукати відповідача до оформлення права власності на нього, що в подальшому ускладнить та загальмує процес відновлення порушених прав позивача.

З відповіді Управління ДАБК Миколаївської міської ради від 21 жовтня 2019 року вбачається, що ОСОБА_4 . Департаментом містобудування та архітектури Миколаївської міської ради було видано новий будівельний паспорт від 19 вересня 2019 року на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_2 , та будівництво здійснюється на підставі Повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого 20 вересня 2019 року, а тому позивач, усвідомлюючи, що будівництво відповідача буде продовжуватися й надалі, була вимушена звернутися до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Інші учасники справи правом надати відзив на апеляційну скаргу у порядку визначеному ст. 360 ЦПК України не скористались.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Так, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим у цивільному процесуальному кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від заявника пропозиції щодо зустрічного забезпечення; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Процесуальним законом визначено обов`язок заявника вказати предмет позову та обґрунтувати необхідність забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, яку заявник має намір пред`явити, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також, відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої вона просить ухвалити судове рішення, зводиться до усунення їй перешкоди у здійсненні нею належного права власності щодо своєї квартири АДРЕСА_1 , шляхом знесення за власний рахунок відповідача ОСОБА_4 самочинної недобудови індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Відмовляючи у вибраному позивачем способах забезпечення позову, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не надано доказів про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів вважає такі висновки суду правильними, оскільки заявник не довів намірів відповідача чинити перешкоди у виконанні рішення суду щодо знесення недобудови житлового будинку. Посилання в заяві як на підставу забезпечення позову на можливість добудови розпочатого будівництва, на думку колегії суддів, не свідчить про існування загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про знесення за власний рахунок ОСОБА_4 самочинної забудови, а тому ці обставини не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Такого висновку щодо застосування зазначених норм процесуального права дійшов Верховний Суд, виклавши її в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 761/39201/18.

Оцінювати надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, зокрема, висновки експертиз щодо порушення відповідачем будівельних норм та стандартів, діючих в України, на стадії забезпечення позову суд позбавлений такої можливості, оскільки така оцінка буде пов`язана з вирішенням наперед позовних вимог по суті спору, що протирічить принципам цивільного судочинства.

Більш того, як встановлено в суді апеляційної інстанції 02 грудня 2019 року відповідач зареєстрував своє право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 .

Посилання представника позивача на те, що на теперішній час відповідач, оскільки вже зареєстрував своє право власності на побудований будинок, може відчужити цю нерухомість третій особі, що утруднить виконання рішення суду, а відтак існує необхідність вжити заходів забезпечення позову, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на те, що такі доводи не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Крім того, заявник не довів намірів відповідача відчужити спірне майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду. Посилання на можливість відчуження спірної квартири на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для вжиття зазначених заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржена ухвала суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову через накладення арешту на об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 та заборону вчиняти певні дії, а саме: реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, відчуження об`єкта незавершеного будівництва, реєстрації права власності на нерухоме майно; відчуження нерухомого майна за вказаною адресою; відчуження земельної ділянки кадастровий номер :09:047:0008 га, виділеної для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 , постановлена судом з дотриманням норм процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Між тим це не перешкоджає позивачу звернутися з аналогічною заявою про забезпечення позову при наявності доказів наміру або дій відповідача, які б могли істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Темнікова

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.