Справа № 466/1605/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Ваврин М.М.

за участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

приватного виконавця Маковецького З.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 11.12.2019 року звернувся до суду із заявою, в якій просить скасувати тимчасове обмеження, у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15.02.2019 року у справі № 466/1605/13-ц.

В заяві посилається на те, що 23.02.2019 року ним було отримано лист із ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова по справі №466/1605/13-ц від 15.02.2019 року за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В., якою його тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань покладених на нього рішенням суду. З вказаною ухвалою заявник не погоджується, вважає останню такою, що порушує його права, у зв`язку із чим звернувся до суду із заявою про скасування встановлених обмежень. Також зазначає, що у нього народився син, а він влаштувався на роботу - водієм автотранспортних засобів, пов`язаною з міжнародними перевезеннями, тому обмеження його права виїзду за кордон позбавляє його родину права на існування, а також можливості виконувати рішення суду.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 вимоги, викладені у заяві підтримали, дала пояснення аналогічні наведеному, просять заяву задовольнити.

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький З.В. у судовому засіданні із заявою не погодився, надав суду відзив на заяву, у якому зазначає, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 57965093 з примусового виконання виконавчого листа № 466/1605/13-ц, що виданий 20.08.2015 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсації в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля марки "Renault Master" (пасажирський), 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 65 990,50грн. та 1/2 частини вартості півпричепа "ПП 2.8", 2009 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , в сумі 1 603,49грн. 21.12.2018 року ним винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. В ході виконання ним встановлено факт ухилення боржника від виконання рішення суду, внаслідок чого 08.02.2019 року до Шевченківського районного суду м. Львова ним скеровано подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань, що покладені на нього рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у справі № 466/1605/13-ц. За наслідками розгляду подання приватного виконавця 15.02.2019 року Шевченківським районним судом м. Львова таке подання задоволено, боржника - ОСОБА_1 , тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань, що покладені на нього рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у справі № 466/1605/13-ц. Не погодившись з таким рішення боржник - ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції. Постановою Львівського апеляційного суду від 30.05.2019 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15.02.2019 року залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення. Зазначає, що апеляційний суд не виявив порушень та підстав для скасування ухвали Шевченківського суду м. Львова від 15.02.2019 року, вказує, що судом вже надано правову оцінку діям боржника та викладеним ним обставинам, рішення суду набрало законної сили.

Також зазначає, що йому з відповіді ПФУ від 08.08.2019 року стало відомо про факт працевлаштування боржника, згідно з якою боржник працює та отримує заробітну плату у ФОП ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ). Проте, згідно з повідомленням ФОП ОСОБА_4 від 25.06.2019 року, що надане у відповідь на постанову приватного виконавця від 13.08.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, що була скерована йому для виконання, ОСОБА_1 працював на посаді водія автотранспортних засобів та звільнений з роботи 27.08.2019 року згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін). Окрім цього, згідно з відповіддю ПФУ від 18.12.2019 року, боржник ніде не працює та не отримує ніяких доходів. Такі дії боржника підтверджують факт його ухилення від виконання рішення суду, оскільки, боржник з 27.05.2019 року по 27.08.2019 року (три місяці) працював та отримував заробітну плату у ФОП ОСОБА_4 , однак не повідомив про це приватного виконавця та не сплатив жодних коштів з метою виконання рішення. Просить у задоволення заяви ОСОБА_1 відмовити за її безпідставністю.

Заслухавши доводи учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконань про те, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. перебуває виконавче провадження № 57965093 з примусового виконання виконавчого листа № 466/1605/13-ц, що виданий 20.08.2015 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсації в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля марки "Renault Master" (пасажирський), 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 65 990,50грн. та 1/2 частини вартості півпричепа "ПП 2.8", 2009 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , в сумі 1 603,49грн.

З метою виконання вищевказаного виконавчого листа, приватним виконавцем було вжито ряд заходів передбачених законом України «Про виконавче провадження», які були безрезультатними, що слугувало підставою для звернення до суду із поданням про встановлення ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15.02.2019 року встановлено тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа №466/1605/13-ц виданого 20.08.2015 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсації в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля марки "Renault Master" (пасажирський), 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 65 990,50грн. та 1/2 частини вартості півпричепа "ПП 2.8", 2009 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , в сумі 1 603,49грн.

Не погодившись з таким рішення боржник - ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції. Постановою Львівського апеляційного суду від 30.05.2019 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15.02.2019 року залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Відповідно до частин 1-3, 5 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою відповідно до частини 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника та відповідно до частини 8 ст. 441 ЦПК України, відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, просить скасувати застосовані судом обмеження. В обґрунтування заяви посилається на те, що у нього народився син та він влаштувався на роботу водієм автотранспортних засобів з міжнародними перевезеннями, тому обмеження його права виїзду за кордон позбавляє його родину права на існування, а також можливості виконувати рішення суду.

Відповідно до частини 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно працював водієм автотранспортних засобів у ФОП ОСОБА_4 (згідно наказу про прийняття №13 від 24.05.2019) на умовах основної роботи, яка пов`язана з міжнародними перевезеннями та відповідно до наказу №16/3 від 27.08.2019, наявного в матеріалах справи ОСОБА_1 звільнений з місця праці 27.08.2019 року.

Будь-яких інших обставин, які б вказували на необхідність скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - ОСОБА_1 та його представником не надано, тому суд приходить до висновку, що сукупність досліджених обставин справи, не дають на даний час підстав дійти висновку про наявність обставин, які давали б підстави для скасування обмежувальних заходів, тому у даній заяві слід відмовити.

Відповідно до частини 8 ст.441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 441 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складено 23 грудня 2019 року.

Суддя Р. Б. Єзерський