Єдиний унікальний номер судової справи: 650/1449/19
Номер провадження: 22-ц/812/1965/19 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року, постановлену під головуванням судді Квєтки І.А., в приміщенні того ж суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Великоолександрівського районного суду Херсонської області, Херсонського апеляційного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

02 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Великоолександрівського районного суду Херсонської області, Херсонського апеляційного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Верховного суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року визначено підсудність даної справи Снігурівському районному суду Миколаївської області.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при постановлені оскаржуваної ухвали порушено норми цивільно - процесуального права та фактично відмовлено позивачу як громадянину у судовому захисті його порушених прав та інтересів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір не носить цивільно-правового характеру, що виключає можливість вирішення його у порядку ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним (у рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Проте в зазначених вище випадках між позивачами та суддями (відповідачами) такі правовідносини не виникають, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Зазначені спори не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства ( п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до Великоолександрівського районного суду Херсонської області та Херсонського апеляційного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої позбавленням права на судовий захист його порушених прав при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Статтею 1176 ЦК України закріплено приписи щодо відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю спеціальних суб`єктів, зокрема, суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 1176 ЦК України шкода, завдана, зокрема, фізичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Наведене передбачає, що звернення до суду з вимогою про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду за відсутності підстав, передбачених статтею 1176 ЦК України, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, в якій зазначено, що оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» передбачено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1,7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Зазначені роз`яснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і, відповідно до цього, дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У зв`язку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

За таких обставин, на спірні правовідносини, у яких заявлені вимоги до Великоолександрівського районного суду Херсонської області та Херсонського апеляційного суду не поширюється юрисдикція судів, оскільки ні суддя як посадова особа, що здійснює правосуддя, ні суд як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною, яка бере участь у справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Належним відповідачем у подібних спорах може виступати лише держава, а не суди, які діють від імені держави.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/2652/17 (провадження № 14-638цс18).

Встановлені судом першої інстанції обставини є підставою згідно пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України для відмови у відкритті провадження у справі.

Вказане відповідає, також, позиції Європейського суду з прав людини викладеній, зокрема, у тексті п. 36 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12.03.2009 року (заява №20347/03): «Суд зазначає, що позов заявників було залишено без розгляду по суті, оскільки відповідачем не міг бути суд, захищений імунітетом від такого позову. Суд нагадує, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї із справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що, з огляду на обставини тієї справи, таке обмеження було пропорційним».

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про повернення надлишково сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 384, 20 грн. колегія вважає його таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У роз`ясненнях що міститься в п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10 зазначено, що статтею 7 Закону України №3674-VI «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпних. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи. Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом №3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ.

Як на підставу задоволення клопотання про повернення надлишково сплаченого судового збору, ОСОБА_1 посилається на п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та на те, що він звільнений від його сплати.

Однак, з таким твердженням погодитись не можливо.

У відповідності до положень п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі ніж, встановлено законом.

Згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Як вбачається з позовної заяви, копія якої додана до апеляційної скарги, позивач звернувся з позовом до Великоолександрівського районного суду Херсонської області, Херсонського апеляційного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої позбавленням права на судовий захист його порушених прав при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП.

За таких обставин, пільга, встановлена п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» на даний спір не розповсюджується, позивач має сплачувати судовий збір за апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції на загальних підставах.

У відповідності до вимог ЦПК України, апеляційні скарги мають бути оплачені судовим збором за ставками, які визначені частиною 2 статті 4 Закону України від 8 липня 2011 року «Про судовий збір».

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, подану фізичною особою становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 384, 20 грн. (1921 грн. х 0,2).

ОСОБА_1 на виконання ухвали Миколаївського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року про залишення його апеляційної скарги без руху сплачена сама така сума судового збору.

Отже, наведене свідчить про те, що підстави для повернення надлишково сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення сплаченої суми судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 384,20 грн. - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.