Справа № 653/3277/19
Провадження № 2/653/1052/19
РІШЕННЯ

іменем України

11 грудня 2019 року

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов мотивує тим, йому на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 квітня 2019 року. Зазначає, що згідно до даних виконкому Генічеської міської ради у його будинку зареєстрована ОСОБА_2 , яка є дочкою попереднього власника, яка фактично з 2016 року у цьому будинку не проживає. Вказує, що незважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 , вже більше як три роки не мешкає у його будинку, однак зніматися з реєстраційного обліку відмовляється, мешкає у матері. Зазначає, що реєстрація відповідача у його будинку створює йому незручності при оформленні субсидій та не дозволяє в повному обсязі використовувати його право власності.

У зв`язку із цим, просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 , такою що втратила право користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідач ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи (про що в матеріалах справи є поштове повідомлення, згідно якого виклик до суду отримала 12 листопада 2019), проте до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі та виписати її з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка є попереднім власником будинку та матір`ю відповідача пояснила, що відповідач ОСОБА_2 з 2016 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 24 квітня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Кравцовим К.О.

Згідно довідки відділу ведення реєстру територіальної громади міста виконкому Генічеської міської ради від 07 серпня 2019 року, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Разом з тим, факт того, що ОСОБА_2 не мешкає у вказаній квартирі з 2016 року підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 08 серпня 2019 року, складеним депутатом Генічеської міської ради Харламовим А.О., згідно якого, ОСОБА_2 з 2016 року проживає за кордоном. Дані обставини також підтверджує допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 .

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням.

За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналізуючи наведені вище норми цивільного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 не проживає у будинку, який належить позивачу без поважних причин з 2016 року, не цікавиться житловим приміщенням, не приймає ніякої участі в його утриманні, тому в розрізі захисту майнового права позивача, ОСОБА_2 необхідно визнати такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

Керуючись ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 258-259, 263-265, 273, 352 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 13 листопада 2019 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова