Справа № 138/1583/19
Провадження №:2/138/656/19
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2019 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого, судді: Цибульського О.Є.,

з участю: секретаря Спічко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в Могилів-Подільський міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини, мотивуючи його тим, що з 14.03.2011 по 30.09.2016 позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у сторін народилася дитина: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Подружні відносини між сторонами не склалися і рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 30.09.2016 шлюб між ними було розірвано. 04.04.2018 рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області було вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.12.2017 і до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення було відкрито виконавче провадження. За період з 21.12.2017 по 01.08.2018 заборгованість зі сплати аліментів складала 6271 грн. 07.09.2018 заборгованість, що утворилася станом на цю дату та складала вже 7493 грн. в повному обсязі одним платежем була сплачена відповідачем на користь позивача. З того часу і до дня подання позову відповідач сплачує аліменти щомісяця, щомісячна сплата складає 1050 грн., що свідчить про задовільне матеріальне становище відповідача. Натомість матеріальне становище позивача змінилося, зокрема з березня 2019 року припинено виплату державної допомоги по безробіттю, а державна служба зайнятості не знайшла підходящу роботу для позивача у відповідності до здобутої нею освіти. На даний час позивач не працевлаштована, заробітної плати не отримує. Батьки позивача є непрацездатними особами, які досягли пенсійного віку та мають дохід обмежений розміром призначеної їм пенсії, а тому частково їх утримання здійснюється позивачем. Стягуваних аліментів не вистачає на потреби дитини, оскільки дитина дорослішає та потребує значно більшого догляду і матеріальних коштів на потреби у навчанні, розширення її здібностей. Дитина відвідує дитячий садок, спортивно-танцювальну студію та заняття з вокалу. Ці та інші витрати, пов`язані із придбанням одягу для дитини, планового медичного обстеження та лікування, навчання розвитку здібностей, як зазначила позивач вона здійснює самостійно. У відношенні відповідача порушене кримінальне провадження і на даний час він перебуває під вартою у Вінницькій УВП №1. Відповідач інших утриманців немає, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина не має, а його єдина дитина має матеріальні потреби, які не можуть бути задоволені в повній мірі у зв`язку з недостатністю розміру сплачуваних відповідачем аліментів, а тому позивач просить змінити розмір стягуваних аліментів та стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі по 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, де зазначила, що просить суд справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, оскільки утримується під вартою в Вінницькій УВП №1, з місця утримання надіслав до суду заяву, де просив не нараховувати йому аліменти, оскільки він перебуває в СІЗО №1 м. Вінниці з 04.07.2018 і у нього немає фізичної можливості самостійно отримувати дохід.

Представником позивача ОСОБА_4 в інтересах відповідача подано відзив на позовну заяву, де зазначено, що відповідач утримується під вартою на підставі ухвали Вінницького міського суду від 04.07.2018, згідно якої йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, в подальшому строк тримання під вартою неодноразово продовжувався і наразі він продовжує перебувати у в Вінницькій УВП №1. Відповідач перебуваючи під вартою не має і не може мати самостійного заробітку, і його матеріальний стан навпаки погіршився в порівнянні з датою постановлення рішення суду про стягнення аліментів. Вважає, що матеріальне становище позивача не змінилося, оскільки на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів вона також ніде не працювала. При цьому позивач є здоровою особою працездатного віку, не має інвалідності чи іншого важкого захворювання, а тому має можливість заробляти грошові кошти з метою забезпечення виконання батьківського обов`язку по утриманню дитини. В свою чергу відповідач, хоч і перебуває під вартою і не має можливості заробляти кошти, все одно бере участь в утриманні дитини шляхом перерахування його рідними грошових коштів як аліментної плати. Обов`язок утримування дитини покладено на обох батьків незалежно від наявності у них доходу. Позивач зазначаючи про відсутність у неї доходів, сама ж вказує в позовній заяві, що бере участь в утриманні своїх батьків, тобто намагається ввести суд в оману щодо відсутності у неї доходу і погіршення її майнового стану. Щодо збільшення витрат на утримання дитини, пов`язаних з розвитком здібностей дитини, її лікуванням тощо, то такі витрати є додатковими витратами, які не входять до складу аліментів, а можуть стягуватися окремо при наявності відповідних доказів. Надані позивачем докази таких витрат, а саме довідки про понесені витрати, не можуть розглядатися як належні та допустимі докази. Враховуючи обставини зазначені в відзиві на позов, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, де просив розглянути справу у його відсутність та відсутність відповідача, при цьому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю, в тому числі з підстав зазначених у відзиві на позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, відзив на позов, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав:

сторони спору перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30.09.2016.

Від спільного подружнього життя у сторін народилася дитина: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.10), яка на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконкому Бронницької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 1294 від 18.07.2018 (а.с.22).

Заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04.04.2018 було вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини:ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.12.2017 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13).

На підставі вказаного рішення суду 24.05.2018 видано виконавчий лист №138/3241/17, який позивачем подано на примусове виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області, з приводу чого винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56699513 від 05.07.2018. Станом на 01.08.2018 складено розрахунок заборгованості, яка складає 6271 грн., що підтверджується повідомленням Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області від 23.08.2018 №66237/15.26-25/40 (а.с.14-15).

Згідно довідки Бронницької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 545 від 29.05.2019, ОСОБА_1 за період з 01.09.2018 по 29.05.2019 сплачено кошти в сумі 1505,00 грн., як батьківська плата за харчування доньки ОСОБА_3 в Бронницькому дошкільному навчальному закладі (а.с.16). Проте жодної квитанцій чи чеку про сплату даних коштів саме нею позивач ОСОБА_1 суду не надала.

Крім того, дослідивши надані позивачем довідку керівника студії «У-ВЕЙ», про те, що дитина сторін ОСОБА_3 займається в спортивно-танцювальній студії та сплачує суму 280 грн./міс. та довідку викладача вокалу ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_3 займається вокалом та сплачує 200 грн./міс. (а.с.17,18), суд вважає, що дані довідки не можуть бути прийняті судом як докази, оскільки належним чином не оформлені (немає ні штампу, ні печатки відповідного закладу). При цьому, жодної квитанцій чи чеку про сплату даних коштів саме нею - позивач ОСОБА_1 суду не надала.

Позивач з 13.12.2017 по 22.03.2019 перебувала на обліку як безробітна та отримувала допомогу по безробіттю (а.с.19,20-21). Тобто станом на день ухвалення заочного рішення про стягнення аліментів від 04.04.2018, позивач також офіційно не працювала.

Як встановлено судом відповідачу ОСОБА_2 на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2018, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою (а.с.58). Відповідач утримується під вартою в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)» по теперішній час, про що свідчить також повідомлення ДУ«Вінницька установа виконання покарань (№1)» надіслане за місцем виконання виконавчого листа до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області (а.с.57).

Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального становища або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ч. 1 та ч.2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститись позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Як встановлено судом відповідач не працює, оскільки утримується під вартою в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)», тобто не має на даний час можливості самостійно заробляти кошти, що погіршує його матеріальний стан.

При цьому, позивачем не надано суду жодних належних доказів достатності заробітку (доходу) відповідача, як платника аліментів, сплачувати їх у запропонованому позивачем розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

З урахуванням викладеного, аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази, зважаючи на те, що мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку, встановлений на законодавчому рівні, та на рівний обов`язок батьків утримувати (забезпечувати) дитину, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні рішення відмовлено, а позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду, суд відносить витрати зі сплати судового збору на рахунок держави. Крім того, оскільки відповідачем не надано відповідний розрахунок понесених ним судових витрат та не надано належних доказів, які б підтверджували їх розмір, суд залишає понесені відповідачем судові витрати за ним.

На підставі викладеного та керуючись ст. 141,180,182,192 СК України, ст. 12, 13, 81, 89, 141,258, 259, 263-268, 273, 354,355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце перебування АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 установа «Вінницька установа виконання покарань (№1)»)

- представник відповідача: адвокат Мазур Олександр Валентинович, здійснює адвокатську діяльність за адресою вул. Арх. Артинова, 12 А, м. Вінниця.

СУДДЯ: