Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/900/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 грудня 2019 року м. Гребінка

09 грудня 2019 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Татіщевої Я.В., секретаря Сапи А.М., з участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Гребінка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину майна, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 03.08.2007 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають малолітнього сина, ОСОБА_5 , 2007 року народження.

Зазначила, що за час перебування у шлюбі за спільні кошти у власність ними було придбано торгівельний павільйон, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 96,9 кв.м. За спільною домовленістю договір купівлі-продажу вищевказаного торгівельного павільйону оформлено та зареєстровано на відповідача ОСОБА_3

Вказала, що останнім часом між нею та відповідачем склалися напружені стосунки щодо порядку користування спільно набутим майном, оскільки відповідач намагається довести, що все майно належить тільки йому.

На підставі вищевикладеного просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 торгівельний павільйон, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 96,9 кв.м., визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину торгівельного павільйону, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину торгівельного павільйону. Судові витрати просить стягнути з відповідача.

13.12.2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна.

В обґрунтування заявленого позову послався на те, що він та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.08.2003 року. На даний час у провадженні Гребінківського районного суду Полтавської області перебуває позовна заява про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Зазначив, що подаючи позов про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину майна, позивач за первісним позовом не врахувала та не вказала інше майно, яке він придбав для квартири, в якій вони проживали, а саме: 1) ванна акрилова вартістю 4000 грн; 2) унітаз вартістю 1600 грн; 3) плитка (для кухні, ванни, туалету) 25 кв.м. вартістю 160 грн. за 1 кв.м., загальною вартістю 4000 грн; 4) ламінат в кількості 40 кв.м. вартістю 130 грн. за кв.м. на суму 5200 грн; 5) бойлер «Темп» на 60 л. вартістю 2500 грн; 6) євро- вікна в кількості 4 шт. вартістю 4000 грн. за одне вікно, на суму 16000 грн.

Вказав, що окрім вищеперерахованого, ним особисто було проведено ремонт квартири по АДРЕСА_2 , на що витрачено 30000 грн., та на утеплення лоджії 20000 грн.

Тобто набуте у шлюбі майно, окрім торгового павільйону, складає ще й вищевказане майно, яке не було враховане позивачем за первісним позовом і складає вартість 83300 грн.

Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 наступне майно: 1) ванна акрилова вартістю 4000 грн; 2) унітаз вартістю 1600 грн; 3) плитка (для кухні, ванни, туалету) 25 кв.м. вартістю 16 0грн. за 1 кв.м., загальною вартістю 4000 грн; 4) ламінат в кількості 40 кв.м. вартістю 130 грн. за кв.м. на суму 5200 грн; 5) бойлер «Темп» на 60 л. вартістю 2500 грн; 6) євро-вікна в кількості 4 шт. вартістю 4000 грн. за одне вікно, на суму 16000 грн., витрачені на ремонт квартири та утеплення лоджії кошти у розмірі 50000 грн., а всього на суму 83300 грн. в рівних долях.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину: 1) ванни акрилової вартістю 4000 грн; 2) унітазу вартістю 1600 грн; 3) плитки (для кухні, ванни, туалету) 25 кв.м. вартістю 160 грн. за 1 кв.м., загальною вартістю 4000 грн; 4) ламінату в кількості 40 кв.м. вартістю 130 грн. за кв.м. на суму 5200 грн; 5) бойлеру «Темп» на 60 л. вартістю 2500 грн; 6) євро-вікон в кількості 4 шт. вартістю 4000 грн. за одне вікно, на суму 16000 грн. та коштів витрачених на ремонт та утеплення лоджії ( АДРЕСА_2 ) в сумі 50000 грн., а всього на суму 41650 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину: 1) ванни акрилової вартістю 4000 грн; 2) унітазу вартістю 1600 грн; 3) плитки (для кухні, ванни, туалету) 25 кв.м. вартістю 160 грн. за 1 кв.м., загальною вартістю 4000 грн; 4) ламінату в кількості 40 кв.м. вартістю 130 грн. за кв.м. на суму 5200 грн; 5) бойлеру «Темп» на 60 л. вартістю 2500 грн; 6) євро вікон в кількості 4 шт. вартістю 4000 грн. за одне вікно, на суму 16000 грн. та коштів витрачених на ремонт та утеплення лоджії ( АДРЕСА_2 ) в сумі 50000 грн., а всього на суму 41650 грн.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. У задоволені зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на те, що відповідач намагається поділити майно, яке є неподільним у розімінні чинного законодавства, до того ж, придбаним у квартиру, яка не належить на праві власності жодній із сторін у справі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнали, просили залишити без задоволення, посилаючись на те, що павільйон був повністю перебудований та переобладнаний вже після уходу позивача із сім`ї у 2013 році, тому на даний час це вже не той павільйон, що був придбаний ними під час шлюбу. Що ж стосується зустрічного позову, то позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину майна підлягає задоволенню у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що сторони, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з 03.08.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Дана обставина підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданим 03.08.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 49 (а.с.08).

За час перебування у шлюбі у сторін народився син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 80 (а.с.08).

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.02.2018 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірвано. ОСОБА_6 змінено прізвище на « ОСОБА_8 ». Малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати із матір`ю (а.с.114).

Згідно договору купівлі-продажу торгівельного павільйону, серії ВКК НОМЕР_3 314817, 07.04.2008 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_9 торговий павільйон, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Дана обставина також підтверджується Витягом із Державного реєстру правочинів, номер витягу 5734932 від 07.04.2008 року, та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 18453837 від 10.04.2008 року (а.с.11-12).

Відповідно до Технічного паспорту на нежитлове приміщення торгівельний павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що площа павільйону становить 96,9 кв.м. Фактів самовільного будівництва та перепланування не виявлено (а.с.13-17).

Відповідно до ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

З ч. 1 ст. 70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст. 77, 78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Таким чином, з огляду на досліджені письмові докази по справі, як кожного окремо так і в їх сукупності, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що спірний торгівельний павільйон було придбано за спільні кошти подружжя у період перебування та проживання у зареєстрованому шлюбі, і дана обставина не спростовувалася і самим відповідачем ОСОБА_3 , тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з визнанням права власності за позивачем та відповідачем (за первісним позовом) по 1/2 частині торгівельного павільйону, який є спільною сумісною власністю подружжя.

Що ж стосується зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 наступне майно: 1) ванну акрилову вартістю 4000 грн; 2) унітаз вартістю 1600 грн; 3) плитку (для кухні, ванни, туалету) 25 кв.м. вартістю 160 грн. за 1 кв.м., загальною вартістю 4000 грн; 4) ламінат в кількості 40 кв.м. вартістю 130 грн. за кв.м. на суму 5200 грн; 5) бойлер «Темп» на 60 л. вартістю 2500 грн; 6) євро-вікна в кількості 4 шт. вартістю 4000 грн. за одне вікно, на суму 16000 грн., витрачені на ремонт квартири та утеплення лоджії кошти у розмірі 50000 грн., а всього на суму 83300 грн. в рівних долях. Визнати за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частині вищевказаного майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

У п.25 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 Пленум Верховного суду роз`яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 цього кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Беручи до уваги те, що усі речі, які просить позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_3 , поділити між ним та ОСОБА_1 є неподільними, відповідач просить визнати право власності за сторонами по 1/2 частині майна, яке є невід`ємною частиною квартири, що не належить жодній із сторін у справі на праві власності, а ремонтні роботи взагалі не є об`єктом права спільної сумісної власності, а також те, що жоден із подружжя не вчинив жодної з вищеперерахованих дій, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При ухвалені рішення суд також керувався постановою Верховного Суду України від 30 березня 2016 року №6-2811цс15, постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року №760/23460/13-ц.

Згідно зі ст. 141 Цивільного Процесуального Кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 183, 368, 372 ЦК України, п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 10, 12, 17, 81, 89, ч. 3, 206 ч. 4, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину майна задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , торгівельний павільйон, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 96,6 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину торгівельного павільйону, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 96,6 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину торгівельного павільйону, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 96,6 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , сплачений нею судовий збір у розмірі 1280 грн. 00 коп.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 19.12.2019 року.

Суддя Я. В. Татіщева