Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 334/5459/18

провадження № 61-2651св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 30 січня 2019 року у складі судді Желепи О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності, встановлення порядку користування квартирою, вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у шлюбі з 19 жовтня 2012 року, який розірваний рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року. Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_2 .

За час шлюбу сторони набули у власність квартиру

АДРЕСА_1 та паркомісце НОМЕР_1 на

АДРЕСА_3 . Вказане майно було зареєстроване за відповідачем.

Згоди щодо поділу вказаного майна сторони не дійшли та відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні цим майном.

На підставі викладеного ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , з урахуванням уточнених позовних вимог просила: визнати її право власності на 1/2 частину квартири

АДРЕСА_1 ; виділити на праві власності

ОСОБА_3 1/2 частини квартиру

АДРЕСА_1 ; стягнути на її користь з ОСОБА_3 компенсацію за 1/2 частину паркомісця НОМЕР_1 на АДРЕСА_3 , право спільної сумісної власності сторін на вказане майно припинити; встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: визначити у користування власнику 1/2 частини квартири ОСОБА_3 житлову кімнату № 1 площею 15,7 кв. м, визначити у користування власнику 1/2 частини квартири ОСОБА_1 житлову кімнату № 2 площею 17,8 кв. м, кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, балкон залишити у загальному користуванні власників квартири; вселити ОСОБА_1 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_2 у вказану квартиру.

Короткий зміст клопотання про призначення у справі оціночно-будівельної експертизи

У грудні 2018 року ОСОБА_3 подав до суду клопотання про призначення у справі оціночно-будівельної експертизи.

Клопотання мотивоване тим, що до матеріалів справи додано два висновки суб`єктів оціночної діяльності (один -на замовлення позивача, а інший - на замовлення відповідача), проте визначені у них вартість спірного майна суттєво відрізняються.

Вказував, що визначення дійсної вартості майна, яке є предметом поділу між сторонами є необхідним для правильного рішення справи.

На підставі викладеного просив призначити у справі оціночно-будівельну експертизу, на вирішення якої поставити питання, яка ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 та паркомісця НОМЕР_1 на АДРЕСА_3 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2019 року (у складі судді Марфіної Н. В.) у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про призначення у справі оціночно-будівельної експертизи відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що сторонами подані письмові докази вартості майна у вигляді висновків суб`єктів оціночної діяльності і суд має можливість надати належну оцінку поданим письмовим доказам для визначення вартості спірно майна подружжя.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва

від 10 січня 2019 року повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що, звернувшись з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції безпосередньо до апеляційного суду, ОСОБА_3 порушив визначений законом порядок подання апеляційної скарги з урахуванням Перехідних положень ЦПК України

(у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року), а тому апеляційна скарга з доданими до неї матеріалами підлягає поверненню заявнику.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційний судом норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутність на даний час Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи жодним чином не створює перешкоди учасникам провадження та апеляційному суду в поданні та прийнятті апеляційних скарг у паперовій формі безпосередньо до апеляційних судів.

ОСОБА_3 відповідно до частини першої статті 355 ЦПК України подав апеляційну скаргу, тому апеляційний суд зобов`язаний був її прийняти та розглянути відповідно до норм закону, проте безпідставно повернув цю скаргу.

Доводи інших учасників справи

У травні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що апеляційний суд правильно повернув апеляційну скаргу, яка була подана лише з метою затягування судового процесу.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про призначення у справі оціночно-будівельної експертизи відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва

від 10 січня 2019 року повернуто заявнику.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Статтею 355 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення

у справі «Воловік проти України» заява № 15123/03, від 06 грудня

2007 року).

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення у справі «Дія 97» проти України»,

заява № 19164/04, від 21 жовтня 2010 року).

Отже, особа, яка подає скаргу, вправі очікувати застосування норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України), які надають їй право як безпосереднього подання апеляційної скарги до апеляційного суду, так і подання апеляційної скарги через місцевий суд. Протилежне тлумачення вказаних норм процесуального законодавства матиме наслідком порушення судами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в контексті «права на справедливий суд».

Відсутність на даний час Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи жодним чином не створює перешкоди учасникам провадження та апеляційному суду в поданні та прийнятті апеляційних скарг у паперовій формі безпосередньо до апеляційних судів.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом. Також згідно з частинами 2, 3 статті 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Таким чином, особа, яка подає скаргу, вправі очікувати застосування норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України), які надають їй право як безпосереднього подання апеляційної скарги до апеляційного суду, так і подання апеляційної скарги через місцевий суд. Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, що б гарантувало особі право на безпосереднє звернення із апеляційною скаргою до апеляційного суду, яке визначене статтею 355 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи без певної мети для захисту якогось суспільного інтересу.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня

2018 року у справі № 514/134/17-ц (провадження № 61-12112сво18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, висновок апеляційного суду заснований на помилковому тлумаченні підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про повернення апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України, у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції для продовження розгляду справи, а саме для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За викладених обставин ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська