П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Прокопчук Л.М.(суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Павловичем Євгенієм Володимировичем, на ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01 листопада 2019 року про передачу справи до іншого суду, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Рум`янцевою Н.О., дата складання повного тексту не зазначена, у цивільній справі (єдиний унікальний номер 489/5843/19, провадження № 22-ц/812/2165/19) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Миколаїв» (далі ТОВ «Місто для людей Миколаїв») про розірвання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника Павловича Є.В. , звернувся до суду з позовом до ТОВ «Місто для людей Миколаїв» про розірвання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 16 липня 2018 року між співвласниками багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 в особі уповноваженої особи виконавчого органу відповідної місцевої ради та ТОВ «Місто для людей Миколаїв» укладено Договір № 2/94 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. На загальних зборах співвласники багатоквартирного будинку дійшли згоди розірвати вказаний Договір та укласти новий з комунальним підприємством «Дирекція єдиного замовника «Океан».

Посилаючись на те, що відповідач не згоден з розірванням Договору з управління багатоквартирного будинку, просила визнати розірваним Договір № 2/94 про надання послуги з управління багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 16 липня 2018 року, починаючи з 14.11.2018 року (а.с. 1-4).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2019 року дану позовну заяву передано на розгляд до Корабельного районного суду м. Миколаєва (а.с. 30).

Не погодившись із зазначеною ухвалою, представник позивача Павлович Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати та направити справу на розгляд за підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва (а.с. 36-37).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України в порядку письмового провадження розгляд справи здійснюється за наявними у справі матеріалами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним 372 ЦПК України чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (згідно із пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (згідно із частинами четвертою та п`ятою статті 268 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись зазначеними нормами ЦПК України, апеляційний суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні з позовом просив визнати розірваним договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладений з ТОВ «Місто для людей Миколаїв» 16 липня 2018 року, починаючи з 14 листопада 2018 року.

Передаючи справу за підсудністю до Корабельного районного суду м. Миколаєва, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є розірвання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та територіально відноситься до Корабельного району м. Миколаєва, а тому, зважаючи на положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України, на вказані правовідносини розповсюджується виключна підсудність.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду з наступних підстав.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Зі змісту ч. 8 ст. 28 ЦПК України вбачається, що позови, які виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Положеннями ст. 30 ЦПК України визначено перелік позовів, для яких установлена виключна підсудність, та такий перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Разом з тим поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» (ч. 1 ст. 30 ЦПК України) є більш широке, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно». А тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав.

Отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Згідно роз`яснень, які містяться в пунктах 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

За положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Оскільки між сторонами виник спір з приводу розірвання договору, предметом якого є надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1 в оскаржуваній ухвалі дійшов правильного висновку, що справа підсудна саме Корабельному районному суду м. Миколаєва.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин правил загальної підсудності за місцезнаходженням відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні положень діючого законодавства.

Інших доводів, на спростування висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України підстави для скасування ухвали відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Павловичем Євгенієм Володимировичем, залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Судді: Н.В. Самчишина

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року