Справа № 191/4680/18
Провадження № 2/191/1335/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Бондаренко Г.В.,

за участю секретаря Силкіної О.Г.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; третя особа: Орган опіки та піклування Виконкому Раївської сільської ради Служба у справах дітей про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ; третя особа: Орган опіки та піклування Виконкому Раївської сільської ради Служба у справах дітей про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 25.08.2012 року вона та відповідач зареєстрували шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.01.2015 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано. 05.01.2018 року Синельниківським ріськрайонним судом винесено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , які відповідач не сплачує, заборгованість станом на 01.07.2018 року складає 26400, 00 грн. Починаючи з 2014 року відповідач доньку не бачив та не приймав участі в її вихованні. Вона планує змінити місце проживання та реєстрації, відповідач не надає згоди на це.

Просить суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 з адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не з`явилася, до його початку надала заяву в якій просить справу розглянути без її та позивача участі, заявлені вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, до його початку надав заяву в якій просить справу розглянути без його участі, заявлені вимоги визнає у повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, представників сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.08.2012 року.

Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, актовий запис №13.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

З рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.01.2015 року вбачається, що з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Іркутськ Іркутської області, ідентифікаційний номер : НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер : НОМЕР_3 , стягнуто аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 ( шістсот ) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення донькою повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Довідкою виданою виконкомом Раївської сільської ради Синельниківського району №408 від 02.10.2018 року підтверджено, що ОСОБА_1 , 1990 року народження була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , разом з нею проживала та знаходилася на утриманні донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідач у своїй заяві пояснив, що він не заперечує проти проживання дитини з матір`ю.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Враховуючи вік малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої доньки з матір`ю, яка фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному.

Крім того, суд враховує те, що відповідач надав суду заяву про визнання позову.

Разом з тим, суд вважає, що наявність заяви відповідача про визнання позовних вимог в цій категорії справ не є підставою для відмови в позові у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Такий висновок суд робить виходячи із того, що законодавство, яким врегульовані спірні правовідносини на момент розгляду справи визначає, що в окремих випадках наявність рішення суду про визначення місця проживання дитини- є обов`язковою умовою для реалізації батьком, який проживає разом з дитиною, її законних прав і інтересів. Наприклад: при реєстрації місця проживання дитини, при виїзді дитини за кордон з тим із батьків, з ким вона проживає.

Отже, наявність заяви відповідача про визнання позовних вимог про визначення місця проживання дитини не є підставою для відмові в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81,82,89, 141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 141,161 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задовольнити повністю.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя: Г. В. Бондаренко