Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 504/512/16-ц

провадження № 61-24997св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 в інтересах недієздатного

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про скасування права власності.

Позовна заява мотивована тим, що її призначено опікуном над недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 22 березня 2012 року.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня

2011 року у справі № 2-519/11 встановлено факт прийняття ОСОБА_6 спадщини, що залишилася після смерті батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Усунуто ОСОБА_2 від спадкування майна, що залишилося після смерті його матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 . Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на спадкове майно - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак рішенням Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2013 року рішення суду першої інстанції від 27 січня 2011 року в частині усунення від спадкування ОСОБА_2 після смерті його матері ОСОБА_6 щодо житлового будинку АДРЕСА_1 було скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про усунення ОСОБА_2 від спадкування майна, що залишилася після смерті ОСОБА_6 . У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Потім рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від

05 лютого 2015 року ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , було встановлено додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . Отримавши вказане рішення, вона в інтересах свого батька ОСОБА_2 звернулася до Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини на Ѕ частину спірного будинку, однак 26 серпня 2015 року отримала лист з нотаріальної контори зі змісту якого дізналася, що в матеріалах спадкової справи відсутні документи, які б підтверджували право власності померлої ОСОБА_6 на цей будинок, а є лише рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2011 року, яким право власності на це й же будинок визнано за відповідачем. Вказувала, що оскільки рішенням суду апеляційної інстанції від 24 травня 2013 року було скасовано рішення суду першої інстанції від 27 січня 2010 року, то її позовна заява про скасування права власності ОСОБА_3 на будинок підлягає задоволенню.

У зв`язку з викладеним позивач просила скасувати право власності

ОСОБА_3 на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами

АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на

1/2 частину цього будинку після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 .

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 червня

2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про скасування права власності відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2011 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на спірний житловий будинок не скасовано та набрало законної сили 24 травня 2013 року, а інших належних доказів які б вказували на незаконність набуття відповідачем права власності на цей будинок вона не надала.

У січні 2017 року ОСОБА_1 , в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли неправильного висновку щодо відмови у задоволенні її позову в інтересах недієздатного батька. Вказує, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2011 року незаконно було усунуто її батька від права на спадкування нерухомого майна, що залишилося після смерті ОСОБА_6 , оскільки судом було неправильно застосовано положення статті 1224 ЦК України. Вказане рішення суду першої інстанції в частині усунення ОСОБА_2 від спадкування 1/2 частини спірного домоволодінння, апеляційним судом було скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. Незважаючи на це, нотаріус не може видати їй в інтересах недієздатного ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, оскільки власником цього нерухомого майна є ОСОБА_3 на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2011 року, яке було скасовано. На її думку, оскільки її батька незаконно було усунуто від права на спадкування, то її позовні вимоги підлягають задоволенню.

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_3 на касаційну скаргу, у яких вказано, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. Вказує, що вона на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2011 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 24 травня

2013 року набула права власності на спірний житловий будинок, які набрали законної сили та не були оскаржені до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Також звертає увагу суду, що

ОСОБА_2 протиправно позбавив життя свою матір, що підтверджується постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 грудня 2008 року. Вказує, що згідно акту обстеження умов проживання від 14 грудня 2011 року ОСОБА_2 після повернення на свободу буде мати можливість проживати разом зі своїм опікуном ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2011 року у справі № 2-519/11 задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Комінтернівська селищна рада Комінтернівського району Одеської області, про встановлення факту прийняття спадщини, усунення від спадкування, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Усунуто ОСОБА_2 від спадкування майна, що залишилося після смерті

ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на спадкове майно - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а. с. 19-21).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2011 року в частині усунення від спадкування ОСОБА_2 , після смерті його матері

ОСОБА_6 , відносно спадщини на 1/2 частину садибного (індивідуального) житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 про усунення ОСОБА_2 від спадкування майна, що залишилась після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо спадщини на 1/2 частину садибного (індивідуального) житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції від 27 січня 2011 залишено без змін (а. с. 6-8).

Таким чином, було залишено без змін рішенняКомінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2011 року саме в частині визнання за

ОСОБА_3 права приватної власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, зокрема, шляхом звернення до суду (статті 15, 16 ЦК України).

Стаття 20 ЦК України встановлює, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом в інтересах недієздатного ОСОБА_2 про скасування права власності ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно,

ОСОБА_1 підставою скасування цього права власності зазначала рішення Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2013 року, яким було скасовано рішення суду першої інстанції від 27 січня 2011 року про визнання за відповідачем права власності на спірний будинок.

Однак судами першої та апеляційної інстанції з урахуванням змісту рішення Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2013 року було встановлено, що цим рішенням апеляційного суду рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2011 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на спадкове майно - садибний будинок (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 не скасовано та набрало зконної сили.

Відповідно до статті 14 ЦПК України 2004 року судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п`ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень, судові рішення є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2013 року, на яке посилається позивач як на підставу для задоволення її позовних вимог, набрало законної сили та не оскаржувалося нею до суду касаційної інстанції.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що рішення суду першої інстанції від 27 січня

2011 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на спірний будинок скасовано.

Також апеляційним судом було правильно зазначено, що ОСОБА_1 для захисту права ОСОБА_2 на частку спадкового майна мала би скористатися правом на оскарження рішення апеляційного суду, яким залишено без змін рішення суду першої інстанції від 27 січня 2011 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на спірний житловий будинок в цілому.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у касаційні скарзі доводи є аналогічними доводам, наведеним в позовній заяві та апеляційній скарзі, яким судами першої та апеляційної інстанцій судом надана належна оцінка.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 червня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. О. Лесько

А. А. Калараш

С. П. Штелик