ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року, ухваленого суддею Кузнецовим Р.О. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06 червня 2003 року сторони уклали шлюб, який розірвано 15 грудня 2005 року. Від шлюбних відносин у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2007 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина, в твердій грошовій сумі 200 грн. щомісяця. Рішенням цього ж суду від 08.08.2011 було збільшено розмір аліментів, які стягуються з відповідача до 600 грн. щомісячно. В даний час, відповідач офіційно працевлаштовуваний, має стабільний заробіток, придбав два автомобіля марки «БМВ» та «ГАЗель», має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 від його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просила змінити розмір та спосіб стягнення аліментів у зв`язку зі зміною матеріального становища відповідача.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року позов задоволено. Змінено спосіб та розмір аліментів встановлений рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2011 по справі №2-1029/11. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь матері ОСОБА_1 . щомісяця, починаючи з дня набрання рішення законної сили, до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповно досліджених доказах, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд позивач не довела зміну обставин для збільшення розміру стягнутих раніше аліментів. Вважає, що зміна законодавства не може бути підставою для зміни розміру аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 червня 2003 року, який розірвано за рішенням суду, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 8).

Від шлюбних відносин, сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Після реєстрації шлюбу, 10.09.2014 позивач змінила прізвище - ОСОБА_1 (а.с. 7).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2011, змінено розмір аліментів, які стягувалися з ОСОБА_2 за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.04.2007 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі з 200 грн. на 600 грн. щомісячно, що підтверджується виконавчим листом за № 2-1029/2011 (а.с. 11).

На підставі встановлених та досліджених обставин та наданих в їх підтвердження доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що визначений раніше рішенням суду розмір аліментних платежів в сумі 600 грн. не забезпечує неповнолітньому достатній фізичний, соціальний розвиток, враховуючи вік дитини, є значно меншим за гарантований державою мінімальний розмір аліментних платежів. З урахуванням того, що відповідач має постійний заробіток, дійшов висновку про зміну способу стягнення аліментів та визначив його розмір ј частка від усіх видів доходу (заробітку) відповідача.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, вважає його вірним, законним і обґрунтованим.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Таким чином, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2013 року у справі № 6-143 цс13, відступати від якого колегія суддів не вбачає підстав.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, визначеного за домовленістю між батьками або рішенням суду.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про зміну розміру аліментів та способу їх присудження, ОСОБА_1 посилалась на ту обставину, що у відповідача змінився матеріальний стан. Він працевлаштувався, має постійний достатній дохід, тому може надавати допомогу на утримання дитини у частці від доходу. Придбав транспортні засоби, тому має можливість надавати дитині аліменти у більшому розмірі.

Відповідач не надав суду доказів, які б спростували чи поставили під сумнів достовірність посилань позивача. Також заперечуючи проти задоволення позовних вимог та посилаючись, що розгляд справи відбувся за його відсутності не надав докази на спростування працевлаштування, отримання стабільного заробітку й в суді апеляційної інстанції.

Проте у матеріалах справи міститься заява від 22 лютого 2019 року написана особисто відповідачем ОСОБА_2 , що просив розглянути справу, проти задоволення позову не заперечував.

Законодавчо визначений обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України ).

Розмір аліментів, визначений рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2011, у розмірі 600 грн. не забезпечує неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належного утримання, навіть на рівні мінімально встановленого законодавством.

Частина 2 статі 182 СК України встановлює, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В огляду на встановлений ЗУ «Про держаний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 дипня становить 2118 гривень; отже 50% складатиме відповідно 1059 грн.

Отже, визначений раніше, за рішенням суду розмір аліментів на утримання 600 грн. порушує право неповнолітньої на належне утримання від батька.

З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, речі першої необхідності, вказаний прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини, а не достатні для повноцінного її розвитку.

Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З урахуванням того, що відповідач працює, не спростував зворотнього, колегія суддів погоджується із висновком суду, про можливість зміни розміру стягнутих аліментів та визначення її у частці ј від заробітку ( доходу) відповідача, який є батьком малолітнього.

Відповідач, відомостей про матеріальний стан, який не дозволяв би йому сплачувати кошти у більшому ніж 600 грн. розмірі суду не надав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: