Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 643/10533/13-ц

провадження № 61-12911св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2017 року у складі суддів: Швецової Л. А., Бровченко І. О., Малінської С. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 грудня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 20 на суму 2 644 000 доларів США на строк з 26 грудня 2007 року по 25 грудня 2012 року зі сплатою 12,5% річних.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та іпотекодавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладений договір іпотеки № 16/08-Б від 09 червня 2008 року, відповідно до якого предметом іпотеки є житловий будинок літ. В-5, загальною площею 6 422,9 кв. м, житловою площею 2 285,6 кв. м (в житловому будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться у АДРЕСА_1 . Іздозволу банку квартири АДРЕСА_8 виведено з іпотеки та відчужено власником. Позичальник взяті на себе зобов`язання припинив виконувати з грудня 2008 року, тому рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13травня 2010 року у справі № 2-1404/10 та рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 липня 2010 року у справі № 22-ц-10856/2010 рік на користь банку стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 1 664 543 грн 02 коп., 2 630 252 долари 33 центи США, судові витрати.

Рішення суду боржниками не виконується, примусові дії щодо виконання рішення суду позитивних наслідків не мають. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки № 16/9-Бвід 09 червня 2008 року визнаний недійсним, запис про іпотеку виключений з реєстру іпотек. 04 квітня 2012 року апеляційним судом Харківської області рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено. Відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмета іпотеки поновлено. Разом з тим, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відчужили квартиру АДРЕСА_2 і ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2009 року. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-ІV передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, тому відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 набули статусуіпотекодавців, а банк має право звернути стягнення на квартиру в рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_3 . За кредитним договором.

Посилаючись на викладені обставини та уточнивши вимоги, позивач просив у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 у загальному розмірі 3 664 801 долар 99 центів США та 23 800 945 грн 13 коп. пені звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_3 та яка належить на праві спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з початковою ціною продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів у розмірі 90 % від вартості предмета іпотеки, визначеної суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27травня 2014 року позов задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04 грудня 2014 року, апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус ХМНО Глуховцева Н. В., про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2015 року, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 04 грудня 2014 року, рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

24 березня 2016 року позивач уточнив позовні вимоги та просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 20 від 26 грудня 2007 року позичальника ОСОБА_3 у розмірі 3 802 286 доларів 09 центів США та 23 432 303 грн 42 коп. пені, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3 , що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Реалізацію предмета іпотеки провести шляхом надання банку права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 453 тис. грн з наданням банку всіх повноважень продавця, в тому числі права отримання у нотаріуса дублікату договору купівлі-продажувід 13 жовтня 2009 року за реєстровим № 5019, реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дублікату договору купівлі-продажувід 13 жовтня 2009 року за реєстровим № 5019, здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що відповідно до висновку про вартість майна, що міститься в звіті про оцінку предмета іпотеки, вартість квартири АДРЕСА_3 складає 453 тис. грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2016 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 20 від 26грудня 2007 року позичальника ОСОБА_3 у розмірі 3 802 286 доларів 09 центів США, що складається з простроченої заборгованості за кредитомв розмірі 2 382 796доларів 72 центиСША, простроченої заборгованості за процентамив розмірі 1419 489долари 37 центівСША, та 23 432 303 грн 42 коп. пені, яка складається з пені за простроченняпогашення кредиту у сумі 18 752 982грн 61 коп., пені за прострочення погашення процентів у сумі 4 679 320грн 81 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3 , що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Реалізацію предмета іпотеки провести шляхом надання банку права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 453 тис. грн з наданням банку всіх повноважень продавця, в тому числі права отримання у нотаріуса дублікату договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2009 року за реєстровим № 5019, реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дублікату договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2009 року за реєстровим № 5019, здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права і обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.На момент укладення іпотечного договору банк та іпотекодавець не могли визначити окремі квартири в якості предмету договору, оскільки квартири не були виділені в натурі, не було оформлено майнові права на них. Тобто,в іпотеку передавався увесь житловий будинок (включаючи усі 123 квартири, з яких він складався) та приналежності. В договорі предмет іпотеки описаний як житловий будинок літ. В-5, АДРЕСА_1 розташовано 123 квартири) без деталізації та опису кожної окремої квартири. Пізніше квартира НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , стала самостійним об`єктом нерухомого майна, не змінивши при цьому статусу за договором іпотеки.У розумінні статті5 Закону України «Про іпотеку» на момент укладення договору іпотеки спірна квартира була складовою частиною предметаіпотеки, а після її виділення в натурі стала самостійним предметом іпотеки, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок та договорами купівлі-продажу, дарування квартири.Також, після скасування судового рішення про визнання недійсним договору іпотеки до Державного реєстру іпотек внесено запис про іпотеку та відповідне обтяження не на увесь будинок в цілому, а на його складові частини, що свідчить про те, що спірна квартира дійсно є предметом іпотеки. З Витягу з Державного реєстру іпотек від 14травня 2012 року та Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14 травня 2012 року вбачається, що об`єктом обтяження є квартири, розташовані в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , літ. В-5, в тому числі і спірна квартира НОМЕР_1 .

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Позивач просив звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_5 , який є предметом іпотеки за договором № 16/08-Б. Разом з тим, за договором № 16/08-Б предметом іпотеки визначено не окремі квартири, а будинок 31 загалом (який складається із123 квартир). При цьому договором №16/08-Б визначено вартість предметаіпотеки в цілому в розмірі 17 070000 грн. За погодженням сторін договору іпотеки з-під іпотеки виключено 26 квартир, розташованих у будинку 31 , при цьому попередня вартість предмета іпотеки не змінювалась. Отже, така вартість визначена з тим розрахунком, що предмет іпотеки містить 123 квартири. Відповідно до пункту 3.3.14 вказаного договору іпотеки, у разі проведення іпотекодавцями реконструкції, в результаті якої зміниться назва предмета іпотеки, функціональне призначення, загальна площа, правовстановлюючі документи на предмет іпотеки та інше, іпотекодавці зобов`язані повідомити про це іпотекодержателя в 5-денний строк з моменту проведення реконструкції та внести відповідні зміни до цього договору іпотеки, шляхом укладення з іпотекодержателем нотаріально посвідченого додаткового договору. Даних про укладання такого додаткового договору матеріали справи не містять. Не надано суду доказів і про існування будь-яких інших договорів, якими б вносилися відповідні зміни до договору іпотеки у зв`язку з виділенням окремих квартир у будинку 31 в натурі, і реєстрації права власності на них як на окремі об`єкти нерухомості. Отже, спірна квартира на час укладення договору № 16/08-Б була невідокремленою складовою частиною предмета іпотеки, тому немає правових підстав вважати, що ця квартира стала самостійним предметом іпотеки. Витяги з Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14 травня 2012 року, на які послався суд першої інстанції та в яких відображено, що об`єктом обтяження є квартири, розташовані в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не є належними доказами на підтвердження набуття спірною квартирою статусу самостійного предмета іпотеки, оскільки відповідні зміни до договору іпотеки сторонами договору не вносилися. Договір іпотеки, копія якого наявна у матеріалах справи, передбачає право банку звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки, та не містить процедури звернення стягнення на квартиру як складову частину предмета іпотеки.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ АБ «Укргазбанк» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірна квартира обтяжена іпотекою, входить до складу іпотечного майна, а тому на неї можливо звернути стягнення. Крім того, іпотекодавці відчужили квартиру без згоди банку.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що 26 грудня 2007 рок між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 20 на суму 2 644 000 доларів США на строк з 26 грудня 2007 року по 25 грудня 2012 року зі сплатою 12,5% річних.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та іпотекодавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладений договір іпотеки № 16/08-Б від 09 червня 2008 року, відповідно до якого предметом іпотеки є житловий будинок літ. В-5, загальною площею 6 422,9 кв. м, житловою площею 2 285,6 кв. м (в житловому будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки від 09 червня 2008 року визнано недійсним, виключено запис про іпотеку з Державного реєстру іпотек.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 року зазначене вище заочне судове рішення скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним.

13 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В. за реєстровим №5019.

Крім того, квартири АДРЕСА_6 з дозволу банку були виведені з іпотеки та відчуженівласникам.

У період чинності заочного рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 вересня 2009 року та під час виключення запису про іпотеку з Державного реєстру іпотек, 16 червня 2011 року між ТОВ «Аліма-Т» та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , укладено договір дарування квартири, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. за реєстровим №1301, квартира АДРЕСА_7 була передана у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вартира належала ТОВ «АЛІМА-Т» на підставі рішення господарського суду Харківської області від 26 квітня 2011 року у справі № 67/147-10, ухвали Господарського суду Харківської області від 18 травня 2011 року усправі № 67/147-10. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10 травня 2012 року рішення Господарського суду Харківської області від 26.04.2011 року у справі № 67/147-10 скасовано.

Відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предметаіпотеки поновлено, реєстраційний номер 12489264, що підтверджено Витягом з Державного реєстру іпотек № 36009183 від 14 травня 2012. Відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна також поновлено, реєстраційний номер 12488862, що підтверджено Витягом від 14 травня 2012 № 36008860.

Згідно зі статтею 379 ЦК України як житло розуміється житловий будинок, квартира, інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Житло як об`єкт права власності повинен відповідати певним критеріям: 1) це має бути приміщення; 2) вказане приміщення має бути придатним для постійного проживання в ньому, відповідати встановленим санітарним, технічним, протипожежним нормам, які встановлюються спеціальним законодавством України.

ЦК України визначає, зокрема, такі об`єкти права власності, які можуть розглядатися як житло: житловий будинок (стаття 380 ЦК України), садиба (стаття 381 ЦК України) та квартира (стаття 382 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 382 ЦК України квартирою визнається ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що багатоквартирний будинок - це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Чинне законодавство, зокрема ЦК України, Закон України «Про іпотеку» та Закон України «Про заставу», не містить жодної статті, яка б визначала особливості іпотеки житла - багатоквартирного житлового будинку чи квартир у ньому.

Можна зробити висновок про те, що у разі передачі в іпотеку багатоквартирного житлового будинку в цілому, а не окремої квартири у ньому, то таке житлове приміщення - квартира, як і інші нежитлові та допоміжні приміщення, що знаходяться у ньому, не можна вважати відокремленими предметами іпотеки, на які може бути звернуто стягнення, як на самостійні об`єкти нерухомого майна.

Оскільки квартира у багатоквартирному житловому будинку не була самостійним предметом іпотеки, тому позивач не вправі реалізувати свої права іпотекодержателя шляхом примусового звернення стягнення на неї у встановленому законом порядку незалежно від інших квартир у багатоквартирному житловому будинку, бо таке житлове приміщення як окрема частина об`єкта нерухомого майна не було самостійним предметом іпотеки, а може бути визначено як частка багатоквартирного будинку, який є предметом іпотеки.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).

За викладених обставин неможливо звернути стягнення на квартиру як на частину об`єкта нерухомого майна (частину предмета іпотеки) в разі визначення предметом іпотеки за договором іпотеки будинку у цілому, а не окремих квартир.

Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що за відсутності підтверджень: введення в експлуатацію на момент передачі в іпотеку багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1 ; співвідношення предмета іпотеки (будинку) з його частиною (квартирою) і вартості предмета іпотеки з вартістю спірної квартири; передбачення укладеним між сторонами договором, а також законодавством правових підстав, процедури та порядку звернення стягнення в примусовому порядку на квартиру як складову предмета іпотеки - багатоквартирного житлового будинку, спірне житлове приміщення не є самостійним об`єктом іпотеки.

Крім того, позивач обрав неналежний спосіб судового захисту його порушених прав як кредитотавця щодо виконання позичальником грошових зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Суди встановили, що пунктом 6.4. укладеного між сторонами договору іпотеки від 09 червня 2008 року визначено, що за рішенням іпотекодержателя задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися у такому порядку: шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом укладення довіреності на реалізацію предмету іпотеки:

- відповідно до пункту 3.1.5. цього договору іпотекодавець на вимогу іпотекодержателя, повинен передати іпотекодержателю право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, що є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (пункт 6.4.1. цього договору);

- за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, процентів, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом, кредитним чи цим договорами, - пеню, штраф), втрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення та реалізації предмета іпотеки, витрати та утримання і збереження предмета іпотеки, витрати на страхування предмета іпотеки, а також інших збитків, завданих порушенням умов кредитного договору або цього договору (пункт 6.5.);

- у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених в Законі № 898-IV. При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою сторін між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Заборгованість позичальника по кредитному договору вважається погашеною в день отримання іпотекодержателем від покупця за договором купівлі-продажу ціни купівлі-продажу предмета іпотеки а повному обсязі. Іпотекодержатель, реалізувавши предмет іпотеки (в силу рішення суду або даного договору), має надіслати іпотекодавцям, (позичальнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця) та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки (пункт 6.6.);

- за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, процентів, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом, кредитним чи цим договорами, -пеню, штраф), витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за кредитним договором зверненням стягнення та реалізації предмета іпотеки, витрати на утримання і збереження предмета іпотеки, витрати на страхування предмета іпотеки, а також інших збитків, завданих порушенням умов кредиток договору або цього договору (пункт 6.7);

- реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інакше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, та з дотриманням вимог Закону № 898-IV.

Позивач як іпотекодержатель згідно з договором іпотеки та частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» може задовольнити свої кредиторські вимоги під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Продаж іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі відповідно до статей 36, 38 цього Закону та згідно з умовами іпотечного застереження, визначеного у договорі іпотеки, є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Отже, сторонами у договорі іпотеки визначено, що судовий спосіб звернення стягнення застосовується у випадку, коли позасудове врегулювання не привело до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі. Відповідних доказів, які б підтверджували виникнення перешкод для іпотекодержателя у реалізації позасудового способу звернення стягнення на підставі іпотечного застереження у договорі іпотеки, позивачем суду не подано. Отже, позивачем не обґрунтовано порушення, невизнання або оспорення права, за захистом якого він звернувся до суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до Верховного Суду із клопотанням про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду за частиною п`ятою статті 403 ЦПК України, посилаючись на відсутність єдиного підходу у застосуванні судами у подібних правовідносинах положень про позовну давність, що дає ґрунтовні підстави вважати, що справа містить виключну правову проблему.

Стаття 403 ЦПК України визначає, що до повноважень Великої Палати Верховного Суду у цивільному судочинстві належать передані судом, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, справи, у яких є необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду; у яких є необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати; якщо справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а також коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Порядок передачі справи та розгляд Великою Палатою Верховного Суду встановлено статтею 404 ЦПК України. Зокрема, у частині п`ятій цієї статті зазначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

У клопотанні про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду заявник не навів належного обґрунтування того, що спір містить виключну правову проблему. Крім того, з метою формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах (справи за позовами ПАТ АБ «Укргазбанк» до різних осіб за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на квартиру як складову предмета іпотеки) Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19), що містить вичерпні висновки щодо правильного розгляду вказаної категорії справ.

За таких обставин у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик