КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року місто Київ.

Справа 753/16544/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9706/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Рубан С.М., Лапчевської О.Ф.,

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 квітня 2019 року (у складі судді Колесника О.М., інформація щодо складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 27 серпня 2018 року звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

Позов обґрунтовувала тим, що 18.07.2009 року сторони уклали між собою шлюб. Від зареєстрованого шлюбу вони мають малолітніх дітей: доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 6.12.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. На даний час сторони проживають окремо, при цьому діти залишились мешкати з мамою. Весь цей час відповідач не надає достатньої і необхідної допомоги на утримання дітей, хоча і має регулярний щомісячний дохід. За таких обставин просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх спільних дітей в розмірі 15 000 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 16.12.2016 року і до досягнення ними повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Кобижча, Бобровицького району, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 4 000 грн. та 3 500 грн. щомісяця відповідно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 27.08.2018 року і до досягнення ними повноліття, в задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 квітня 2019 року, ОСОБА_1 подала17 травня 2019 року апеляційну скаргу в якій просила суд скасувати вищевказане рішення та ухвалити нове яким задовольнити повністю позовні вимоги.

В апеляційній скарзі посилалась на невідповідність рішення суду вимогам ст. 263 ЦПК України. Зазначила, що судом не розглянуто позовні вимоги щодо стягнення аліментів, починаючи з 16.12.2016 як зазначено в позовній заяві, а розглянуто їх з 27.08.2018.

Судовим рішенням також не вирішено питання щодо індексації аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до позовних вимог, так як будь-які висновки суду з цього питання в судовому рішенні відсутні.

Судом першої інстанції в порушення вимог п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України та п. 6 ч. 1 ст. 262 ЦПК України не було вирішено питання про розподіл судових витрат в частині фактично проведених витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 3000 грн.

Крім того, районним судом було відмовлено в задоволенні клопотання про витребування у АТ КБ «Приватбанк» довідки про всі рахунки ОСОБА_3 відкриті у період з грудня 2016 року по теперішній час та роздруківки руху грошових коштів по всіх рахунках ОСОБА_3 , що унеможливило встановлення дійсного рівня доходів та видатків відповідача.

Суд залишив поза увагою доводи позивача щодо наявності у відповідача на праві приватної власності двох квартир у м. Києві, щодо придбання нежитлового приміщення 03.04.2017; наявності у відповідача корпоративних прав на частку у ТОВ «Екотекс-Україна» та ТОВ «Республіка Екотекс», наявність доходів з інших джерел; щодо стану здоров`я неповнолітнього ОСОБА_5 , хворого на бульозний епідермо ліз (синдром Вебера Кокейна), який потребує витрат на лікування.

17 травня 2019 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Дарницького районногосуду міста Києва від 19 квітня 2019 року, в якій просила апеляційну скаргу відповідача задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Зазначила, що оскаржуване рішення постановлено без належного дослідження та врахування всіх істотних обставин справи, з порушенням норм процесуального законодавства та всупереч вимогам матеріального права.

В апеляційній скарзі посилались на те, що незалежно від обраного позивачем способу стягнення аліментів ( у фіксованій сумі щомісячно чи у відсотковому значенні від доходу платника) суд мав врахувати рівень доходу відповідача, як один із доказів, що містить в собі інформацію про матеріальний стан платника аліментів.

Судом не взято до уваги факт перебування у відповідача на утриманні непрацездатної дружини, яка перебуває у стані вагітності та те, що найближчим часом у відповідача з`явиться ще одна дитина, яка на рівні з іншими дітьми потребуватиме коштів на її утримання; факт перебування на утриманні самотньої непрацездатної матері (копія пенсійного посвідчення та роздруківки з ЄДРСР рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.04.2019 наявні в матеріалах справи); не враховано, що з моменту розірвання шлюбу позивач разом з дітьми залишилась проживати у мебльованій з ремонтом та належними для проживання умовами квартирі відповідача. Крім того, відповідачем було переоформлено право власності на автомобіль на ім`я позивача для зручностей останньої та дітей.

Задовольняючи позовні вимоги у розмірі 4000 грн. на доньку та 3500 грн. на сина щомісячно суд першої інстанції не звернув уваги на фінансову неспроможність відповідача. Районний суд обов`язок щодо утримання дітей в повній мірі поклав лише на відповідача та в розмірі, який вдвічі перевищує встановлений законодавством гарнтований розмір аліментів для дитини відповідного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 не погоджується з доводами апеляційної скарги позивача з огляду на їх невідповідність фактичним обставинам справи, а також необґрунтованість та безпідставність.

В судовому засіданні апеляційного суду сторони та їх представники підтримали доводи поданих ними апеляційних скарг та заперечували проти задоволення апеляційних скарг своїх опонентів.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню а скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважав встановленими такі обставини.

Як встановлено в судовому засіданні, 18.07.2009 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис №1084 (а.с.5). Від зареєстрованого шлюбу вони мають малолітніх дітей: доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14) та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 6.12.2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.12-13). На даний час сторони проживають окремо, при цьому діти залишились мешкати з матір`ю, де і зареєстровані разом з нею (а.с.16-18).

Як повідомила представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 працює директором ТОВ „Екотекс-Україна" і має регулярний, щомісячний дохід в розмірі 4 427 грн. 50 коп., що підтверджується довідкою ТОВ (а.с.72). Як встановлено судом, позивач бажає встановити розмір аліментів у судовому порядку і саме у твердій грошовій сумі, тому суд прийшов до висновку, що аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі, а не у частці від щомісячного доходу відповідача.

28.04.2018 року відповідач ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_6 , який був зареєстрований Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №711 (а.с.62).

Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття.

Як наголошує ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи норми Закону та надані сторонами докази, суд встановив, що для гармонійного розвитку неповнолітніх дітей сторін достатнім розміром аліментів, які необхідно стягнути з відповідача будуть суми 4000 та 3500 грн. Також суд встановив, що аліменти мають бути стягнуті з дати звернення позивача до суду, а не з грудня 2016 року як просить позивачка.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам Закону.

Національним законодавством визначено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 року -2027,00 грн., з 1 липня - 2118 гривень встановлено нормою п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік".

Незважаючи на те, що дія Закону «Про Державний бюджет України на 2019 рік" поширюється на всю території України, слід враховувати, що при сталому розмірі мінімального прожиткового мінімуму купівельна спроможність у кожній адміністративно-територіальній одиниці може відрізнятися.

Очевидним є факт, що вартість життя в м. Києві перевищує показники в інших регіонах України, а тому кошти для належного забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, яка мешкає в Києві, необхідні у більшому розмірі ніж мінімально визначено законом.

Так, згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Визначений судом розмір аліментів відповідає найкращим інтересам дітей, а також засадам розумності та справедливості.

Доводи відповідача про те, що його дохід становить лише 4 427 грн. 50 коп. на місяць, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Оскільки суд встановив, що в 2017 році придбав нежитлове приміщення в м. Києві, при цьому заробіток відповідача в 2017 році, який працював в тій же компанії, що і в 2018 році, довідка з якої надана суду, не дозволяв йому зробити таке придбання, а суду не надано доказів походження коштів на придбання такого нежитлового приміщення, районний суд правомірно не обмежився розміром заробітку, який був показаний відповідачем в довідці про заробітну плату.

Посилання відповідача в судовому засіданні апеляційного суду на те, що нежитлове приміщення, яке він придбав за договором купівлі продажу він має намір переоформити на свого бізнес партнера, який надавав також кошти на його придбання, колегія суддів не приймає з огляду на те, що в жодному з процесуальних документів (відзив на позовну заявуА.с.45-52, заперечення а.с.245-250) в суді першої інстанції( де відповідач та його представник приймали активну участь) відповідач на ці обставини не посилався, будь-яких доказів на підтвердження доходів за які придбав нежитлове приміщення суду першої інстанції не намагався подати, а тому в силу ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не має права приймати такі доводи та докази, які без поважних причин не надавались до суду першої інстанції.

Посилання на те, що дружина відповідача перебуває в декретній відпустці і має на родити дитину. суд не приймає з огляду на те, що народження іще однієї дитини може бути підставою для зменшення присудженого розміру аліментів, після настання такої обставини.

Посилання на те, що відповідач утримує дружину та пристарілу матір належними та допустимими доказами доведені не були.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд повинен був стягувати аліменти в сумі 15 000 грн. на кожну дитину не ґрунтуються на законі, а також суд вірно врахував, що позивачка не довела, що в разі не сплати аліментів відповідачем у сумі 15 000 грн. на кожну дитину не буде забезпечений їх гармонійний розвиток. При цьому суд вірно виходив з того, що обов`язок батьків є рівним щодо утримання дитини і відповідно половину не обхідних на дитину коштів мала би заробити позивачка. Посилання на те, що діти сторін звикли до високого рівня забезпеченості на законність ухваленого рішення не впливають з огляду на вищенаведені доводи, щодо рівного обов`язку батьків та відсутності доказів, що саме 30 000 грн. на кожну дитину необхідні, щоб забезпечити їх нормальний фізичний та духовний розвиток. Посилання позивача на необхідність несення витрат на лікування та розвиток особливих здібностей дітей також є безпідставні, оскільки СК України передбачено право позивача на звернення до суду з вимогами про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

При цьому позиція відповідача, що гарантований розмір аліментів державою, який складає близько 2000 грн. є достатнім також належними та допустимими доказами не підтверджені. Суд вірно врахував, що діти проживають в м. Києві де рівень життя значно вищий ніж по всій Україні.

Посилання відповідача на те, що суд не правомірно стягнув аліменти на користь позивача, а не на користь дітей, що призведе до витрачання присуджених коштів не в інтересах дітей. колегія суддів не приймає з огляду на те, що СК України передбачений порядок контролю за використанням коштів, присуджених судом на утримання неповнолітніх дітей

Також колегія суддів враховує пояснення відповідача, надані ним в суді апеляційної інстанції в яких він визнав, що з часу розлучення до звернення позивача з позовом на утримання двох дітей він витратив близько 3 000 грн. Тобто весь тягар утримання дітей в цей період несла позивачка.

Доводи апеляційної скарги позивачки з приводу зміни рішення, щодо стягнення аліментів з грудня 2016 року колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Так, як позивач не довела, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з грудня 2016 року до дати звернення з позовом до суду, суд правомірно присудив аліменти з дати звернення її з заявою до суду. При цьому відповідач заперечував, що позивачка зверталась до нього з проханням добровільно сплачувати аліменти до дати звернення її до суду.

Разом з тим заслуговують на увагу доводи скарги з приводу не зазначення в рішенні суду, що аліменти присуджені в твердій грошовій сумі підлягають індексації. В позовній заяві позивач просила вказати про це в рішенні суду, проте, суд на це уваги не звернув безпідставно не застосував ч.2 ст. 184 СК України, якою передбачено, що розмір аліментів присуджений судом в твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Стосовно не вирішення судом першої інстанції питання щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на правову допомогу, які понесла позивачка.

Відповідно до квитанції позивач за надання правової допомоги сплатила 3000 грн. (а.с.29)

Оскільки відповідно до ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат вирішується пропорційно до задоволених вимог, колегія суддів з урахуванням того, що суд відмовив в задоволені вимог про стягнення аліментів за минулий період, які не були достатньо обґрунтовані, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути за надання правової допомоги 1500 грн.

Враховуючи вищевикладене, вимоги ст. 376, 375 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду необхідно змінити в частині мотивування висновків суду, доповнити посиланням на те, що розмір аліментів присуджений в твердій грошовій сумі підлягає індексацію відповідно до вимог закону, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.

В іншій частині рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, та з урахуванням доповнень викладених в мотивувальній частині даної постанови скасуванню не підлягає.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково . Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року змінити в частині стягнення аліментів з 27.08.2018 року , доповнивши резолютивну частину рішення посиланням на те, що визначений судом розмір аліментів щорічно підлягає індексації відповідно до закону, а також змінити рішення виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови суду.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає , крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 07 серпня 2019 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.М. Рубан