Справа № 346/2437/19
Провадження № 2/346/1478/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : головуючого судді П"ятковського В.І.,

секретаря Корбут Н.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_6 і після його смерті відкрилась спадщина на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки за цією ж адресою.

Померлий залишив заповіт, посвідчений 21 липня 2012 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу, згідно якого все своє майно заповів їй.

Зазначає, що з метою оформлення спадщини після смерті батька, у визначений строк звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою, де їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/5 частини зазначеної квартири, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки відмовлено, так як не виділена частка, яка належала померлому.

В зв"язку з наведеним, просить визначити частку спадкодавця у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнати за нею право власності на неї.

В судове засідання позивачка не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити.

Відповідачі в судове засідання також не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають.

У відповідності до ч. 2 ст. 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до положень ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Як вбачається із дослідженого, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки, ОСОБА_6 , про що 24 червня 2017 року складено відповідний атковий запис за № 304 (а.с.5).

Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом, посвідченим 21 липня 2012 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцко П.П., зареєстрвоаним в реєстрі за № 2620, згідно якого все своє майно заповів їй, позивачці.

До спадкового майна належить 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 та частина земельної ділянки за цією ж адресою.

Будучи спадкоємцем за заповітом на майно померлого, позивачка звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою, де 14 серпня 2018 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частину квартири, зареєстроване в реєстрі за № 1810 (а.с.8).

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки позивачці відмовлено, так як у представлених правовстановлюючих документах відсутні відомості про частку, яка належить померлому ОСОБА_6 (а.с.6).

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Приписами ч. 2 ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Із пункту 19 Пленуму Верховного Суду від 16 квітня 2004 року № 7 вбачається, якщо в житловому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується відповідно до полжень частини 3 ст. 88 Земельногокодексу України, шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці приватизованих квартир та інших приміщень у вартості будинку і споруд.

Судом встановлено, що на спірній земельній ділянці розташовані квартири АДРЕСА_2 та № АДРЕСА_3 , площа яких становить 104,3 кв.м. і 87,37 кв.м. відповідно. Отже, виходячи із розрахунку, квартирі АДРЕСА_2 належить 54,42 % загальної площі земельної ділянки, а померлому ОСОБА_7 належала 1/5 частина кваритри, що становить 10,884 % загальної площі.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Виходячи з того, що позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю на праві власності у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, відповідачі не заперечують проти задоволення позову про що зазначили у своїх письмових заявах поданих суду, суд вважає за можливе визначити розмір часток співвласників у майні, шляхом задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 372, 1216, 1225, 1226 ЦК України, ст. ст. 86, 89 ЗК України, ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позовну заяву задовольнити.

Визначити, що розмір частки ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд загальною площею 500 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 складає 10884/100000 частини.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 право власності на 10884/100000 частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд загальною площею 500 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15 серпня 2019 року.

Суддя П`ятковський В. І.