Справа № 309/3284/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 серпня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів - Кондора Р.Ю., Кожух О.А.,

за участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2018 року, ухваленого суддею Довжанин М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Служби автомобільних доріг у Закарпатській області про визнання права спільної сумісної власності подружжя, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Служби автомобільних доріг у Закарпатській області, в якому просив визнати його власником літніх будинків (незавершене будівництво 20%), позначених на схематичному плані літ. А-1, А-2, дроварень (незавершене будівництво 20%), позначених на плані літ. Б-Б', підсобних приміщень (незавершене будівництво 20%), позначених на плані літ. В, В/, В//, В///, гаража (незавершене будівництво 40%), позначеного на плані літ. Г за адресою: АДРЕСА_1 .

27.12.2017 року в порядку ст. 49 ЦПК України позивач ОСОБА_1 та заявниця ОСОБА_2 звернулись у суд із заявою про зміну предмета позову та просять суд визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 літні будинки (незавершене будівництво 20%), позначені на схематичному плані літ. А-1, А-2, дроварні (незавершене будівництво 20%), позначені на плані літ. Б-Б', підсобні приміщення (незавершене будівництво 20%), позначені на плані літ. В, В/, В//, В///, гараж (незавершене будівництво 40%), позначений на плані літ. Г за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 умотивовані тим, що протоколом №7 засідання комісії по реформуванню та вирішенню майнових питань СТ «Велятино» від 12.11.2003 року позивачу видано за актом прийняття-передачі основних засобів у рахунок належного йому майнового паю в натурі заправочну станцію споруди ГСМ згідно свідоцтва про право власності на майновий пай НОМЕР_6 . На підставі рішення виконкому Велятинської сільської ради № 6 від 29.01.2004 року на ОСОБА_1 оформлено свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_7 від 02.03.2004 року. На підставі рішення 9 сесії 4-го скликання Велятинської сільської ради від 16.12.2003 року надано дозвіл передати ОСОБА_1 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,34 га для обслуговування майнового паю. Згідно рішення 19 сесії 1 скликання Велятинської сільської ради від 17.03.2006 року ОСОБА_1 оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № НОМЕР_2 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 , розміром 0,30 га. У його користуванні також знаходиться земельна ділянка розміром 0,2300 га. З 14 травня 1992 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстрували у виконкомі Нанківської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 10. У шлюбі позивачі за спільні кошти на весні 2017 року розпочали спільно будувати літні будинки, дроварню, підсобні будинки та гараж у АДРЕСА_1 на земельній ділянці, яка знаходиться у їх користуванні. Будівництво будівель є незавершеним, їх готовність складає 20%-40%. Згідно акту обстеження, замовленого позивачами у жовтні 2017 року, фактичний стан будівельних конструкцій незавершених будівництвом літніх будинків, дроварень, підсобних приміщень, гаража, відповідає вимогам міцності та надійності будівель і споруд. Дані конструкції можуть бути використані для завершення розпочатого будівництва.

Посилаючись на статті 331, 376 ЦК України, ст. 60 СК України, просили визнати таке будівництво об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Хустського районного суду від 16 лютого 2018 року позов задоволено.

Велятинська сільська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивує тим, що позивач не надав доказів того, що земельна ділянка площею 0,23 га знаходиться в його користуванні. Суд не встановив власника земельної ділянки, на якій знаходиться самочинне будівництво. Вважає, що відповідачем у даній справі має бути сільська рада. Позивачем фактично здійснено самовільне захоплення земельної ділянки, і через суд він намагається це узаконити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає задоволенню, з огляду на наступні підстави.

Відповідно до вимог частин 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , з 14 травня 1992 року перебувають у шлюбі, який зареєстрували у Нанківській сільській раді Хустського району Закарпатської області за актовим записом 10.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.03.2004 року позивач ОСОБА_1 є власником комплексу: заправочної станції та споруд ГСМ, які знаходяться по АДРЕСА_1 . Як вбачається з виписки до протоколу № 7 засідання комісії по реформуванню та вирішенню майнових питань по СТ «Велятино» від 12.11.2003 року вище вказані об`єкти передані позивачу ОСОБА_1 у рахунок належного йому майнового паю в натурі.

Рішенням 9 сесії 4 скликання Велятинської сільської ради від 16.12.2003 року ОСОБА_1 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,34 га для обслуговування майнового паю.

На підставі рішення 19 сесії 1 скликання Велятинської сільської ради від 17.03.2006 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,30 га, розташованої у АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для обслуговування будівель та споруд АЗС, кадастровий номер НОМЕР_3 .

На підставі даного рішення виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 .

Згідно технічного паспорту за адресою: АДРЕСА_1 , позивачами було побудовано літні будинки (незавершене будівництво 20%), позначені на схематичному плані літ. А-1, А-2, дроварні (незавершене будівництво 20%), позначені на плані літ. Б-Б', підсобні приміщення (незавершене будівництво 20%), позначені на плані літ. В, В/, В//, В///, гараж (незавершене будівництво 40%), позначений на плані літ. Г.

Згідно акту обстеження технічного стану будівельних конструкцій розпочатого будівництва літніх будинків, підсобних приміщень та гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , замовником якого є ОСОБА_1 технічний та фактичний стан будівельних конструкцій незавершених будівництвом задовільний та відповідає вимогам міцності та надійності. Дані конструкції можуть бути використані для завершення розпочатого будівництва літніх будинків, дроварень, підсобних приміщень, гаража за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Однак, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач - це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому, саме позивач визначає до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє.

Пред`являючи даний позов, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в якості відповідача зазначили Службу автомобільних доріг у Закарпатській області. Інших якихось осіб, в порядку ст. 51 ЦПК України до справи у якості співвідповідачів не залучалося. Водночас у позовній заяві не обґрунтовано в чому саме полягає порушення законних прав та інтересів позивачів саме Службою автомобільних доріг у Закарпатській області.

В даному випадку позивачами пред`явлено позов про визнання права власності на об`єкти незавершеного будівництва, здійсненого ними в не передбачений чинним законодавством спосіб. В такому випадку належним відповідачем у справі є власник або титульний володілець земельної ділянки на якій здійснюється таке будівництво.

В позовній заяві стверджується, що будівництво здійснено на земельній ділянці площею 0,23 га, яка передана позивачу у користування. Водночас жодних доказів передачі позивачу у користування такої земельної ділянки матеріали справи не місять. З доданих до апеляційної скарги матеріалів слідує, що ОСОБА_1 фактично здійснено самовільне зайняття земельної ділянки, яка відноситься до земель комунальної власності Велятинської сільської ради (а.с.67-69).

В такому випадку саме Велятинська сільська рада, а не Служба автомобільних доріг у Закарпатській області повинна бути належним відповідачем у даній справі.

Як передбачено п. 4 ч. 3. ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Вказане свідчить про те, що даний позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є безумовною підставою для відмови у його задоволенні.

При цьому в апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідачів у порядку ст. 51 ЦПК України, а відтак, виходячи з повноважень апеляційного суду визначених ст. 374 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід скасувати, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, та ухвалити по даній справі нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір у розмірі 960 грн., понесений останнім за подачу апеляційної скарги.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу Велятинської сільської ради, задовольнити.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2018 року скасувати, та ухвалити в справі нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні позову про визнання права спільної сумісної власності подружжя.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Велятинської сільської ради 960 (дев`ятсот шістдесят) гри. 00 коп., судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 15 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді