Справа № 308/5864/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 грудня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Куштана Б.П.

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної ради, Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Юлії Леонідівни, про визнання незаконним та скасування рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22.02.2018 року №1091 та наказу №12-к від 08.05.2018 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2019 року, головуючий суддя Тхір О.А., -

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила: 1) визнати незаконним та скасувати рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22.02.2018 року № 1091 «Про звільнення директора КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради»; 2) визнати незаконним та скасувати наказ начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Юлії Леонідівни «Про звільнення ОСОБА_1 » № 12-к від 08.05.2018 року; 3) Закарпатській обласній раді поновити ОСОБА_1 на посаді директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» з одночасним переведенням її на посаду начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради; стягнути з Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 09.05.2018 року; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць; стягнути солідарно з Закарпатської обласної ради, Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Юлії Леонідівни на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 125 000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що з 13.05.2009 року по 08.05.2018 року вона обіймала посаду директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», яке за рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 30.11.2017 року № 985 реорганізовано в Комунальну установу «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради. На посаду директора Обласного комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель» її призначено рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 24.04.2009 року № 863, на підставі якого з нею було укладено відповідний контракт, а рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 12.08.2011 року № 268 Обласне комунальне підприємство «Будинкоуправління адмінбудівель» перейменоване в Комунальне підприємство «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», а також затверджено Статут підприємства в новій редакції. В зв`язку з чим на підставі рішення сесії обласної ради від 06.03.2015 року № 1199, головою Закарпатської обласної ради з нею був укладений новий контракт від 31.03.2015 року, який діяв на час звільнення. В подальшому, 30.11.2017 року, рішенням сесії Закарпатської обласної ради № 985 Комунальне підприємство «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» реорганізовано в Комунальну установу «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та визнано правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».

На підставі рішення обласної ради від 30.11.2017 № 985 Закарпатською обласною радою прийнято рішення від 22.02.2018 року № 1091 «Про звільнення директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», яким вирішено звільнити її з посади директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та припинити дію Контракту з керівником Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» ОСОБА_1 від 31.03.2015 з 30 квітня 2018 року у разі неможливості переведення ОСОБА_1 , за її згодою, на іншу роботу до Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради. Вважає, що таким чином, Закарпатська обласна рада, припинила в односторонньому порядку дію контракту, укладеного з нею, з 30.04.2018 року.

Разом з прийняттям рішення про звільнення ОСОБА_1 , 22.02.2018 року на тому ж пленарному засіданні сесії Закарпатської обласної ради було прийнято рішення «Про призначення керівництва Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради № 1094, проте, на думку позивача, власником підприємства не скорочено штатний розпис Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», а керуючись вищевказаним рішенням, начальником Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Ю.Л., наказом № 12-к від 08.05.2018 року її (позивача) звільнено з посади директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», внесено відповідний запис до трудової книжки та скріплено печаткою Комунальної установи.

Стверджує, що рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22.02.2018 № 1091 «Про звільнення директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» та наказ № 12-к від 08.05.2018 року є незаконними. В обґрунтування обставин щодо незаконності оспорюваних рішень та наказу про її звільнення, зазначає, що вони прийняті в порушення Статуту КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» та всупереч п. 1 ч. ст. 40 КЗпП України, а саме, вважає, що трудовий договір (контракт) з нею укладено на визначений строк, і такий може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу лише у визначених даною нормою випадках (зокрема, скорочення чисельності або штату). Крім того, посилається на невідповідність процедури звільнення і нормам ч. 4 ст. 36 КЗпП України, в зв`язку з тим, що у разі реорганізації підприємства дія трудового договору працівника продовжується, а припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників, а такої процедури в підприємстві при реорганізації , на думку позивача, не відбулось, оскільки в порівняні з штатним розписом, який діяв до затвердження нового, штатна чисельність підприємства збільшилась, а не зменшилась, та у процедурі реорганізації посада керівника не може бути скороченою, та в підприємстві правонаступнику, згідно з Положенням, визначено посадові обов`язки начальника, які є тотожними з обов`язками посади директора, яку вона обіймала. Такі обставини, на її думку свідчать, що в процесі реорганізації комунального підприємства відповідач змінив лише назву посади з «директор» на «начальник», і при цьому не відбулось змін в організації виробництва і праці.

Крім того, зауважує, що її звільнення відбулось в порушення умов Колективного договору від 05.01.2018 року.

Посилається на те, що відбулась процедура переміщення працівників, і в підприємстві змінено лише назву, тому Закарпатська обласна рада не мала права припиняти дію контракту з нею від 31.05.2015 року та звільняти її з посади директора КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».Роботодавець в особі голови обласної ради повинен був їй запропонувати для підписання додаткову угоду про розірвання контракту на підставі рішення сесії від 22.02.2018, а начальник КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» ОСОБА_2 . перевищила свої повноваження, видавши наказ № 12-к від 08.05.2018 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади директора. З роботи її звільнено незаконно. Незаконним звільненням і грубим порушенням її трудових прав їй причинено моральну шкоду, яка виразилася у перенесенні значних душевних і моральних страждань, вимушеності змін у її життєвих і соціальних стосунках та вимушеності вживати заходів для захисту своїх прав та ділової репутації. З врахуванням наведеного позивач просила заявлений позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.05.2019року у позові відмовлено.

Не погоджуючись за даним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування скарги посилається на те, що в даному випадку відбулася саме реорганізація комунального підприємства і доказів скорочення чисельності або штату працівників так і не було надано. При цьому роботодавець не дав можливості реалізувати позивачу своє право на переведення на вакантну посаду начальника комунальної установи, оскільки на тому ж пленарному засіданні призначив начальника та заступників начальника установи з числа сторонніх осіб. Позивачу було запропоновано лише інші вакантні посади за виключенням керівних посад комунальної установи. Також судом не враховано, що відповідачами порушено умови колективного договору, яким передбачено обов`язок попереджати про можливе звільнення не пізніше як за три місяці до настання такої події. З огляду на незаконність її звільнення на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральна шкода.

У відзиві на апеляційну скаргу Закарпатська обласна рада просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Зокрема, при звільненні позивачу були запропоновані всі вакантні посади, від яких вона відмовилася.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, розглянувши справу згідно із ч.2 ст. 372 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.2 ст. 9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про поновлення на роботі працівника, звільненого з ініціативи роботодавця, саме на останнього покладається тягар доведення законності такого звільнення. Будь-які сумніви в законності такого звільнення повинні тлумачитися в користь працівника.

Згідно приписів ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що ОСОБА_1 , з 13.05.2009 року по 08.05.2018 року обіймала посаду директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», яке за рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 30.11.2017 року № 985 реорганізовано в Комунальну установу «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради.

На посаду директора Обласного комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель» її призначено рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 24.04.2009 року № 863 (а.с.50, Т.1), на підставі якого з нею було укладено відповідний контракт.

Рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 12.08.2011 року № 268 Обласне комунальне підприємство «Будинкоуправління адмінбудівель» перейменоване в Комунальне підприємство «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», а також затверджено Статут підприємства в новій редакції (а.с.51, Т.1).

Згідно рішення сесії обласної ради від 06.03.2015 року № 1199 (а.с.52, Т.1), ОСОБА_1 призначено директором вказаного комунального підприємства та крім того, з нею був укладений новий контракт від 31.03.2015 року терміном до 31.03.2020 року, який діяв на час звільнення (а.с.53, 54, Т.1).

30.11.2017 року рішенням 9 сесії VII кликання Закарпатської обласної ради № 985 було врегульовано окремі питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області. Вказаним рішенням припинено діяльність КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», шляхом перетворення його в Комунальну установу «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради і створено юридичну особу публічного права. Цим же рішенням затверджено Положення нової юридичної особи та надані відповідні розпорядчі вказівки щодо подальшого виконання цього рішення (а.с.55, 56, Т.1).

07.12.2017 року розпорядженням голови Закарпатської обласної ради № 47/01-48 створено комісію з реорганізації, затверджено її склад та положення новоствореної юридичної особи (а.с.65, Т.1).

21.12.2017 року рішенням 9 сесії VII кликання Закарпатської обласної ради № 1035 було затверджено структуру і чисельність Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, а також штатний розпис (а.с.70-72, Т.1), до якого входила одна посада начальника управління.

04.01.2018 року наказом голови комісії з реорганізації КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» № 11 було затверджено штатний розпис Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» на 2018 рік і цим же наказом визнано таким, що втратив чинність наказ директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» № 14 від 01.09.2017.

22.01.2018 року наказом голови комісії з реорганізації КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» № 18 «Про зміни в організації виробництва та праці у зв`язку із реорганізацією Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», а саме пунктом 3 встановлено: Визнати штатний розпис Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» на 2018 рік, затверджений наказом голови комісії з реорганізації від 04.01.2018 № 11 таким, що продовжує діяти до завершення відповідних організаційно-правових заходів, пов`язаних із реорганізацією Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» та вивільненням працівників. Цим же наказом було вирішено направити інформацію про заплановане вивільнення працівників до Ужгородського міського центру зайнятості і повідомлено про наступне вивільнення працівників Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».

22.02.2018 Закарпатською обласною радою прийнято рішення № 1091 «Про звільнення директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», яким вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та припинити дію Контракту з керівником Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» Боршовською О.В. від 31.03.2015 з 30.04.2018 у разі неможливості переведення ОСОБА_1 , за її згодою, на іншу роботу до Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради (а.с.73, Т.1).

На цій же пленарній сесії, 22.02.2018 Закарпатською обласною радою прийнято рішення № 1094 «Про призначення керівництва Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради», яким призначено начальником Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Юлію Леонідівну (а.с.74, Т.1).

27.02.2018 Закарпатська обласна рада на адресу ОСОБА_1 направила попередження про можливе звільнення. Одночасно повідомлено про можливе переведення на будь-яку вакантну посаду із тих, які зазначені в штатному розписі (а.с.97,Т.2). Зазначене попередження вручено ОСОБА_1 07.03.2018, що підтверджується листом Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (а.с.98, Т.2)

08.05.2018 року начальником Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Ю.Л. видано наказ №12-к, яким звільнено ОСОБА_1 , директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» із займаної посади у зв`язку з реорганізацією, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.75, Т.1)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства. Зокрема, суд вказав, що позивачу при звільненні були запропоновані всі вакантні посади, від роботи на яких вона відмовилася.

Однак з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів з огляду на таке.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як роз`яснено в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 4 ст. 36 КЗпП). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки в даному випадку мала місце саме реорганізація установи роботодавця, на момент реорганізації трудовий договір з ОСОБА_1 був чинним і не припиненим, то в силу приписів ч.4 ст. 36 КЗпП України дія трудового договору з ОСОБА_1 підлягала автоматичному продовженню. Звільнення її з посади допускалося лише у випадку якщо б це супроводжувалося скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Апеляційний суд звертає увагу, що на момент затвердження структури і чисельності Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради 27.12.2017, до штатного розпису такої установи входила посада начальника управління, яка з своїми функціональними та посадовими обов`язками повністю відповідає посаді позивача - директор КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», яку обіймала позивачка ОСОБА_1 . Отже, саме на такій посаді беззаперечно підлягав продовженню трудовий договір з ОСОБА_1 і саме ця посада повинна була бути їй запропонованою. Призначення будь-якої іншої особи на таку посаду, за відсутності відмови ОСОБА_1 від неї, є таким, що суперечить приписам ч.4 ст. 36, ст.49-2 КЗпП України, та порушує її трудові права.

Оскільки з моменту затвердження штатного розпису реорганізованої установи та до моменту попередження ОСОБА_1 про можливе звільнення, на посаду начальника управління, яка обов`язково повинна була бути запропонована позивачу, призначено іншу особу - ОСОБА_2 , то такі дії роботодавця суперечать приписам ч.4 ст. 36, ст.49-2 КЗпП України. Відтак, неправомірним і безпідставним є посилання роботодавця на те, що на момент попередження про звільнення ОСОБА_1 посада начальника управління не була вакантною.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що до наявного в матеріалах справи попередження про можливе звільнення позивача не долучено доказів того, які саме вакантні посади їй пропонувалися. Водночас очевидним є те, що посада начальника управління їй запропонована не була, що свідчить про порушення приписів ч.4 ст. 36, ст.49-2 КЗпП України.

З врахуванням наведеного помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що при звільненні позивача їй було запропоновано всі вакантні посади, від роботи на яких вона відмовилася.

З огляду на викладене апеляційний суд констатує, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства (ч.4 ст. 36, ст.49-2 КЗпП України), а тому рішення Закарпатської обласної ради від 22.02.2018 року № 1091 та наказ начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради ОСОБА_2 «Про звільнення ОСОБА_1 » № 12-к від 08.05.2018 року слід визнати незаконними та скасувати.

Відповідно до ч.1 ст.235 КзПП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно даних Безкоштовного пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (доступний за посиланням https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» є припиненою з 28.03.2018.

Відповідно до Положення про Комунальну установу «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, зокрема п.1.7, дана установа є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».

З врахуванням наведеного позивач підлягає поновленню саме в Комунальній установі «Управління спільною власністю територіальних громад» на посаді начальника установи, яка відповідає її функціональним та посадовим обов`язкам до звільнення. І саме таким чином слід задовольнити вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі.

Такий спосіб захисту порушеного права позивача відповідає вищевказаним вимогам закону, є ефективним і відповідає завданням і основним засадам цивільного судочинства, визначеним в ст. 2 ЦПК України.

У відповідності до приписів ч.2 ст.235 КзПП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Порядок розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі по тексту - Постанова КМ).

Відповідно до п.2 Постанови КМ в даному випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно п.5 Постанови КМ нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 7 Постанови КМ передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З матеріалів справи вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 (а.с.244, Т.1) за останні два повні місяці роботи (березень, квітень 2018 року) становила 67 014 грн. (33507 +33507), а кількість робочих днів за два дані місяці становить 41. Таким чином середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за два останні повні місяці роботи становить 1634,49 грн./день (67 014/41 = 1634,49).

Кількість робочих днів за період з 09.05.2018 по 12.12.2019 року становить 401, а відтак на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 655 430,49 грн. (401 * 1634,49 =655 430,49).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, відшкодування моральної шкоди за порушення трудових прав працівника може бути покладено виключно на власника, яким в даному випадку є Закарпатська обласна рада. Вимоги про стягнення моральної шкоди з Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» та ОСОБА_2 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд враховує, що внаслідок незаконного звільнення позивач зазнав моральних страждань через втрату роботи та відповідного рівня доходів, змушений був докладати значних зусиль для організації свого життя, та визначає такий, з врахуванням засад добросовісності, розумності та справедливості в сумі 3000 грн.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.п.2, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову з вищенаведених підстав.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 6, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Визнати незаконним та скасувати рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22.01.2018 року № 1091 «Про звільнення директора КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».

Визнати незаконним та скасувати наказ Начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Юлії Леонідівни «Про звільнення ОСОБА_1 » № 12-к від 08.05.2018 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради.

Стягнути з Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 09.05.2018 року по 12.12.2019 в розмірі 655 430 (шістсот п`ятдесят п`ять тисяч чотириста тридцять ) гривень,49 (сорок дев`ять ) копійок.

Стягнути з Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000(три тисячі) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 21 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: