Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 337/4707/17

провадження № 61-41287св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Пономар»,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Федосов Транс», Приватне підприємство «Авалон 2002», Приватне підприємство «Спецавтокомплект-Ж.С.А.», фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживачів та стягнення суми,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пономар», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Федосов Транс», Приватне підприємство «Авалон 2002», Приватне підприємство «Спецавтокомплект-Ж.С.А.», фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживачів та стягнення суми,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 27 березня 2018 року у складі судді Мурашова Н. А.та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 27 червня 2018 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним позовом та просила: розірвати договори купівлі-продажу, укладені між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пономар» (далі - ТОВ «Пономар»), оформлені рахунками: від 09 серпня 2016 року № 713, від 23 серпня 2016 року № 795, від 21 вересня 2016 року № 987, від 28 вересня 2016 року № 1010, від 06 жовтня 2016 року № 1055 та квитанціями: від 10 серпня 2016 року № 52, від 24 серпня 2016 року № 9, від 21 вересня 2016 року № 18, від 28 вересня 2016 року № 17, від 06 жовтня 2016 року № 121; стягнути з відповідача на її користь сплачені за вказаними вище договорами кошти в сумі 261 204 грн; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_5 посилалася на те, що з метою придбання грибного міцелію Онікс на рахунок відповідача в установі банку на підставі виписаних рахунків від 09 серпня 2016 року № 713, від 23 серпня 2016 року № 795, від 21 вересня 2016 року № 987, від 28 вересня 2016 року № 1010 та від 06 жовтня 2016 року № 1055 нею було перераховано загалом 261 204 грн. Однак, відповідач не передав їй оплачений товар в кількості 5 800 штук на загальну суму 261 204 грн, у зв`язку з чим вона 25 жовтня 2017 року повідомила продавця про відмову від договору і просила повернути сплачені за товар грошові кошти. Своїм листом від 03 листопада 2017 року відповідач відмовив в задоволенні її вимог, пославшись на те, що він передав товар перевізнику. Разом з тим, вона не укладала жодних договорів з перевізниками, підстави передачі товару особам, зазначеним відповідачем як перевізники їй невідомі, товарно-транспортні накладні її підпису в підтвердження прийняття товару не містять. Вважає, що такими діями відповідач порушив її права як споживача, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Хортицький районний суд міста Запоріжжя рішенням від 27 березня 2018 року відмовив у задоволенні позову.

Мотивував рішення суд першої інстанції тим, що ОСОБА_5 , заперечуючи отримання придбаного у відповідача товару - грибного міцелію Онікс кількістю 5 800 штук на загальну суму 261 204 грн не довела того, що вона дійсно не отримала придбаний у відповідача товар і що це сталося саме з вини відповідача, через невиконання зобов`язання з передачі їй придбаного товару, чим порушив її права як покупця та споживача, за захистом яких вона звернулась до суду в обраний нею спосіб. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин позивачка не надала.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд Запорізької області постановою від 27 червня 2018 року рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 27 березня 2018 року залишив без змін.

Мотивував судове рішення апеляційний суд тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст касаційних скарг та їх узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У липні 2018 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 27 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 27 червня 2018 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій того, що вона з відповідачами договорів на перевезення не укладала, довіреності на отримання товару не видавала і спірний товар від них не отримувала. Їй не відомі обставини, за яких відповідач передав товар, замовлений нею, стороннім особам. Надані ТОВ «Пономар» товарно-транспортні накладні, які суди визнали належними доказами не містять її підпису на підтвердження отримання товару.

У листопаді 2018 року ТОВ «Пономар» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін. Посилалося на те, що протягом серпня-жовтня 2016 року воно відпустило позивачу товар на загальну суму 447 504 грн, яка була повністю оплачена. За вказаний період позивач не ставила будь-яких претензій про непостачання (неповне постачання) замовленого товару, хоча їй було поставлено не одну партію товару. ОСОБА_5 вибірково визначила партії товару, які вона нібито не отримала, однак вона не заявляла претензій про неотримання попередньої партії товару, замовляла наступну партію здійснюючи її оплату. Вимога про повернення коштів була надіслана лише через п`ять місяців з моменту останньої передачі партії товару. Поясненнями третіх осіб підтверджено перевезення та передачу товару позивачці, отримання якого вона заперечує, а також передачу її представникові оригіналів товаросупровідних документів.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

12 листопада 2018 року справа № 337/4707/17 надійшла до Верховного Суду.

У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду суддю Пророка В. В. відповідно до розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року № 760/0/226-19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20 червня 2019 року визначено суддю-доповідача Зайцева А. Ю.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що на підставі рахунків ТОВ «Пономар» від 09 серпня 2016 року № 713, від 23 серпня 2016 року № 795, від 21 вересня 2016 року № 987, від 28 серпня 2016 року № 1010, від 06 жовтня 2016 року № 1055 ОСОБА_5 сплатила відповідачу за придбання грибного міцелію Онікс загальною кількістю 5800 штук на загальну суму 261 204 грн.

Оплата здійснена згідно з квитанціями від 10 серпня 2016 року № 52, від 24 серпня 2016 року № 9, від 21 вересня 2016 року № 18, від 28 вересня 2016 року № 17, від 06 жовтня 2016 року № 21.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2017 року встановлено, що відносини, які виникли між сторонами на підставі вказаних вище документів, є зобов`язальними, зокрема, містять ознаки договору купівлі-продажу.

За змістом укладених між сторонами договорів купівлі-продажу ОСОБА_5 , як фізична особа, придбала у ТОВ «Пономар» грибний міцелій Онікс на загальну суму 261 204 грн.

Згідно з витратною накладною від 11 серпня 2016 року № 7903 та товарно-транспортною накладною від 11 серпня 2016 року № Р7903 ТОВ «Пономар» передало позивачці через автомобільного перевізника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Федосов Транс», водій ОСОБА_6 , 1 200 штук грибного міцелію Онікс на загальну суму 54 000 грн.

Згідно з витратною накладною від 11 серпня 2016 року № 7904 та товарно-транспортною накладною від 11 серпня 2016 року № Р7943 ТОВ «Пономар» передало позивачці через автомобільного перевізника - Приватне підприємство «Авалон 2002», водій ОСОБА_3 , 200 штук грибного міцелію Онікс на загальну суму 9 000 грн.

Згідно з витратною накладною від 24 серпня 2016 року № 8748 та товарно-транспортною накладною від 24 серпня 2016 року № Р8748 ТОВ «Пономар» передало позивачці через автомобільного перевізника - Приватне підприємство «Спецавтокомплект-Ж.С.А.», водій ОСОБА_7 , 1 200 штук грибного міцелію Онікс на загальну суму 54 000 грн.

Згідно з витратною накладною від 24 серпня 2016 року № 8749 та товарно-транспортною накладною від 24 серпня 2016 року № Р8749 ТОВ «Пономар» передало позивачці через автомобільного перевізника - фізичну особу-підприємця ОСОБА_8 , водій ОСОБА_8 , 100 штук грибного міцелію Онікс на загальну суму 4 500 грн.

Згідно з витратною накладною від 21 вересня 2016 року № 10102 та товарно-транспортною накладною від 21 вересня 2016 року № Р10102, ТОВ «Пономар» передало позивачці через автомобільного перевізника - фізичну особу-підприємця ОСОБА_9, водій ОСОБА_9, 1 200 штук грибного міцелію Онікс на загальну суму 54 000 грн.

Згідно з витратною накладною від 21 вересня 2016 року № 10103 та товарно-транспортною накладною від 21 вересня 2016 року № Р10103 ТОВ «Пономар» передало позивачці через автомобільного перевізника - фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 , водій ОСОБА_10 , 300 штук грибного міцелію Онікс на загальну суму 13 500 грн.

Згідно з витратною накладною від 28 вересня 2016 року № 10357 та товарно-транспортною накладною від 28 вересня 2016 року № Р10357 ТОВ «Пономар» передало позивачці через автомобільного перевізника - фізичну особу-підприємця ОСОБА_11 , водій ОСОБА_12 , 200 штук грибного міцелію Онікс на загальну суму 9 000 грн.

Згідно з витратною накладною від 29 вересня 2016 року № 10415 та товарно-транспортною накладною від 29 вересня 2016 року № Р10415 ТОВ «Пономар» передало позивачці через автомобільного перевізника - фізичну особу-підприємця ОСОБА_13 , водій ОСОБА_14 , 1 200 штук грибного міцелію Онікс на загальну суму 54 000 грн.

Згідно з витратною накладною від 08 жовтня 2016 року № 10797 та товарно-транспортною накладною від 08 жовтня 2016 року № Р10797 ТОВ «Пономар» передало позивачці через автомобільного перевізника ОСОБА_15 200 штук грибного міцелію Онікс на загальну суму 9 204 грн.

Укладеними між сторонами договорами купівлі-продажу не було встановлено як строку виконання продавцем зобов`язання з передачі товару, так і зобов`язання продавця доставити товар або передати товар покупцю у місці знаходження товару.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ) споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України.

Пунктом 8 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ визначено, що договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку.

Засоби дистанційного зв`язку - телекомунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані (пункт 11 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ).

Судами встановлено, що між ОСОБА_5 як покупцем та ТОВ «Пономар» як продавцем фактично були укладені договори купівлі-продажу грибного міцелію Онікс за допомогою засобів дистанційного зв`язку.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 664 ЦК України Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини першої статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина друга статті 530 ЦК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір у цій справі суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що замовлення товару покупцем ОСОБА_5 , його оплата свідчать про бажання позивачки отримати товар та відповідно є свідченням пред`явлення вимоги про його передачу. Так як місцезнаходження продавця та покупця є різними, віддаленим один від одного, доставка товару від продавця покупцю здійснювались автомобільними перевізниками, зазначеними в товарно-транспортних накладних, наданих відповідачем. Відсутність будь-яких окремих господарських договорів між позивачем та перевізниками не впливає на вирішення даного спору, оскільки через відсутність в договорах купівлі-продажу відповідних умов, обов`язок продавця передати покупцю товар є виконаним у момент здачі товару перевізникові. В спірному випадку факт передачі товару відповідачем перевізникам підтверджується товарно-транспортними накладними, які надані представником відповідача і які містять відомості про продавця (вантажовідправника), покупця (вантажоодержувача), перевізника, підписані уповноваженими особами продавця та перевізника.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам щодо законності й обґрунтованості.

Окрім того, в діях позивача у виниклих правовідносинах містяться ознаки суперечливої поведінки з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок, що «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з серпня до жовтня 2016 року позивачка оплатила товар на загальну суму 447 504 грн. В цій справі заявлено вимоги щодо повернення коштів сплачених лише за п`ятьма рахунками: від 09 серпня 2016 року № 713, від 23 серпня 2016 року № 795, від 21 вересня 2016 року № 987, від 28 серпня 2016 року № 1010, від 06 жовтня 2016 року № 1055. Разом з цим, судами встановлено, що у вказаний період позивачкою було оплачено, а відповідачем переданотовар перевізникам для доставки покупцеві ще за дев`ятьма аналогічними рахунками за якими позивачкою не виставлено будь-яких вимог щодо неотримання товару, хоча частина поставок зроблені в один день, однак різними перевізниками. Тобто, позивачка робила інші замовлення у відповідача на товар та продовжувала оплачувати виставлені рахунки в серпні-жовтні 2016 року, не ставлячи при цьому вимоги до відповідача (перевізників) про необхідність виконати зобов`язання за попередніми замовленнями.

Установивши, факт виконання сторонами зобов`язань, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки заявлена у цій справі поведінка позивачки суперечить принципу добросовісності, а її дії (звернення до відповідача, більше ніж через рік від дати останньої поставки товару, з вимогою про повернення коштів) свідчать про суперечливу поведінку та не відповідають її попередній позиції щодо виконання зобов`язань (відсутність претензій за аналогічними поставкамиза таких же обставин та умов).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів стосовно установлення обставин справи, зокрема передачу позивачці замовленої нею продукції, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 27 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 27 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило