СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/694/19
Провадження № 2/306/394/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2019 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді : Е.А. Вінер

з секретарем : В.С.Богдан

з участю адвоката позивача: М.М.Козар

адвоката відповідача : І.С.Новікової

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Свалява цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( мешканця АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) про виселення без надання іншого житлового приміщення

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що він є власником житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17.10.2018 року та витягом про реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В даному будинку проживає і відповідачка ОСОБА_2 , яка не оплачує комунальні послуги, псує житло, внаслідок чого завдаються йому збитки і майно втрачає ринкову вартість.Позивач зазначає, що проживати в таких умовах він з своєю сім"єю не може, а тому просить суд виселити ОСОБА_2 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення .

Представник відповідача Новікова І.С. подала до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому зазначила, що позовні вимоги не визнають, вважають їх безпідставними та незаконними. Так, ОСОБА_2 вселилася у домоволодіння АДРЕСА_2 ще за життя матері - ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та 06 червня 2014 року була зареєстрована за вказаною адресою. Отже вселення відповідача відбулося із дотриманням норм закону. Жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 систематично порушує правила співжиття, робить неможливим проживання в будинку для інших осіб, а також що щодо неї вживалися заходи попередження або громадяського впливу, які не дали позитивних результатів, стороною позивача не надано. При цьому ОСОБА_1 з 1995 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 домоволодінні АДРЕСА_2 не проживав та жодних перешкод у користуванні ним вказаним домоволодінням не чиняться. У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення просить відмовити (а.с. 20-22).

Адвокат позивача Козар М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задоволити.

Представник відповідача Новікова І .С. в судовому засіданні просить у задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що власником житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.10.2018 року та витяг про реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5, 10).

Питання пов"язані з користуванням жилими приміщеннями в будинках належних громадянам на праві приватної власності, врегульовано нормами глави 6 Житлового кодексу УРСР та ст.405 Цивільного кодексу України.

Частиною 4 ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави виселення членів сімї (колишніх членів сімї) власника будинку, передбачені ст.116 ЖК України.

Відповідно до ст.157 ЖК УРСР членів сімї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст.116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання ігромадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Таким чином, для виселення відповідача з належного позивачеві будинку необхідно встановити, що відповідач руйнує, псує жиле приміщення чи використовує його не за призначенням систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів, отже, зазначені свідчення не доводять підстав для виселення, які передбачені ч.1 ст.116 ЖК України.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню осіб на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства про допустимість засобів доказування, позивачем та його адвокатом не надано доказів про те, що відповідачка руйнує чи псує житло.

Згідно ст.ст. 9, 109 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст.8 Європейської конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 76-81, 263-265, 268, 353, 355 ЦПК України,ст.ст.13,16,405 ЦК України, ст.ст. 9,109,116,157 Житлового кодексу України,суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( мешканця АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) про виселення з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Свалявський районний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення виготовлено 15 серпня 2019 року.

СУДДЯ СВАЛЯВСЬКОГО

РАЙОННОГО СУДУ Е. А. ВІНЕР