Єдиний унікальний номер 229/4492/19
Номер провадження 2/229/1008/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого -судді Гонтар А.Л.

при секретарі Білик О. А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади Дружківської міської ради про визнання права власності на будинок за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 05 серпня 2019 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до Територіальної громади Дружківської міської ради про визнання права власності на будинок за набувальною давністю.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті залишилась 1/2 частина будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

11 жовтня 2005 року за договором купівлі-продажу вона набула право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок відповідно був поділений на дві частини, кожна з яких належала різним власникам. Одна частина, яку вона придбала, належала ОСОБА_3 , а інша, померлой ОСОБА_2 01 липня 2003 року її мати ОСОБА_4 домовилась з ОСОБА_2 придбати в неї частину вказаного будинку та між ними було укладено договір завдатку, відповідоно до якого мати передала ОСОБА_5 1060 грн., а решту - 3180 грн. повинна була сплатити до 31 травня 2004 року під час підписання договору купівлі-продажу.

Після укладення цього договору вона з матір"ю переїхали до будинку та стали в ньому мешкати та до 22 вересня 2004 року (за домовленістю з ОСОБА_2 ) мати сплатила усю суму вартості будинку, а ОСОБА_2 передала їй усі документи на будинок, які і зараз знаходяться в неї.

В тім , оформити договір купівлі-продажу будинку не вдалося, бо ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла . Спадкоємців в неї не залишилось.

Вона залишилась мешкати в цій частині будинку, здійснювала ремонти його , коли виникала потреба, сплачувала рахунки за комунальні послуги, тощо.

Коли ж вона придбала іншу частину будинку, 20 березня 2017 року вона зареєструвалась в ній офіційно , та фактично зайняла весь будинок.

Позивач , вважає, що вона володіє вказаною часткою будинку відкрито, ніяких дій для приховування цього факту не здійснювала, усі сусіди з нею знайомі та підтвердять факт її проживання.

Прсить визнати за нею право власності на 1/2 частку будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

06 серпня 2019 року ухвалою Дружківського міського суду провадження по справі було відкрито та справу призначено до підготовчого засідання на 14 серпня 2019 року (а.с.19-20).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві (а.с.24).

Представник відповідача територіальной громади Дружківської міськой ради в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належними чином, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, не заперечують проти задоволення позовних вимог (а.с.22-23).

Відповідно до ч.3,4 ст. 200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З огляду на це, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних доказів, без фіксації судового процесу.

Суд, вивчивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню підлягають виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, відповідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

При цьому п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року а отже; визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01.01.2001 року.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ними володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також інших ситуаціях.

Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно , яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України , а також частини четвертої статті 344 ЦК України , згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до роз`яснень , що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, зазначено, що для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнішній володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно за набувальною давністю набувається за рішенням суду.

Відповідно до ч.І ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає Із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 41 Конституції України обумовлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України сторона зобов`язана довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Зі справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується актовим записом № 237 (а.с.9).

Після її смерті залишилась, належна їй на праві власності 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним договіром купівлі-продажу від 23 квітня 1991 року (а.с.15-16).

Під час життя ОСОБА_2 01 липня 2003 року уклала договір завдатку з ОСОБА_4 матір"ю позивачки, згідно якого вона отримала завдаток у сумі 1060 гривень в рахунок належних з неї 4240 гривень за договором купівлі-продажу 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_2 спадщину на вищезазначену частину будинку ніхто не прийняв.

Позивач ОСОБА_1 є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , 20 березня 2007 року була зареєстрована у будинку, мешкає в ньому та відкрито володіє, що підтверджується наданими суду доказами, зокрема, домовою книгою, договіром про користування електричною енергією, квитанціями про оплату податка на землю, квитанціями про оплату комунальних послуг (а.с.8-9,16-21).

Отже, виходячи зі змісту ст.344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести саме позивач, є: законність об`єкту володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність.

Будинок, який розташовано по АДРЕСА_1 , на який претендує позивач, є узаконеним об`єктом володіння, право власності належить на 1/2 частину будинку позивачці, на 1/2 частину будинку померлой ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , якою позивач користується з 2004 року, як своєю.

Суд, вважає, що добросовісність та відкритість володіння домоволодінням доведена позивачкою у судовому засіданні. Будь-яких доказів на спростування такого висновку до суду надано не було.

Зі справи також вбачається, що позивач ОСОБА_1 володіє вказаним домоволодінням безперервно з 2004 року, у тому числі, з 01 січня 2001 року, як це передбачено п.8 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити повністю та визнати право власності за набувальною давністю на 1/2 частину житового будинку із надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 76,77,78,79,80,258-259 ЦПК України (в редакції 2017 року), ст.. 328, 344 ЦК України , Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, суд-

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальной громади Дружківской міськой ради про визнання права власності на будинок за набувальною давністю задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 1/2 частку будинку "А-1", загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м. та надвірні будівлі: сарай "Б" цегловий, погреб "В" кам"яний, сарай "Д" шлакоблочний, колодязь "Г" залізобетоний, огородження "1" деревянне, які розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 , померлой ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено в нарадчій кімнаті 15 серпня 2019 року.

Суддя: А. Л. Гонтар