Номер провадження: 22-ц/813/5363/19
Номер справи місцевого суду: 522/3693/19
Головуючий у першій інстанції Шкамерда К. С.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2019 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу у розмірі 44 599 328,75 грн.

Одночасно представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_3 , а саме на:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_1 , площею 0,802 га;

- Ѕ частину садового будинку, об`єкта житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 ;

- будинок за адресою: АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: НОМЕР_2 , площею 0,17 га;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: НОМЕР_3 , площею 0,25 га;

- Ѕ частину житлового будинку літнього типу, за адресою: АДРЕСА_4 , вартість якої складає 222 989 грн.;

- будівлю літнього типу за адресою: АДРЕСА_4 ;

- Ѕ частину дачного будинку за адресою: АДРЕСА_4 ;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер: НОМЕР_4 , площею 0,1545 га;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: НОМЕР_5 , площею 0,7819 га;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: НОМЕР_6 , площею 10, 299 га, вартість якої 312 304,72 грн.;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер: НОМЕР_7 , площею 11,8586 га;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер: НОМЕР_8 , площею 12,3887 га.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2019 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гареєва Євгена Шамільовича про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд скасувати ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 29 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким вжити заходи забезпечення позову.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 08.08.2019 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведена необхідність забезпечення позову, також недоведене існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Однак, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Однак,судом першої інстанції не було дотримано цих принципів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом , у якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 95507148 рублів та 3%річних в розмірі 653632,27 коп., та суму боргу в розмірі 12660000 рублів та 3%річних в розмірі 390534,25 коп. При цьому , обгрунтовує свої вимоги посиланням на укладення договору позики та розписку від 11.03.2016 року, згідно яких відповідач отримала в борг від позивача 49000 доларів США, 29000 євро , 1900000 рублів, а згідно договору позики від 15.11.2016 року 6500000 рублів.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 було зазначено обґрунтування необхідності накладення арешту майна на суму 44599328,75 грн.

Так, позивач посилається на те, що відповідачем здійснюється заходи щодо відчуження належного їй майна, зокрема продажу будинку, 480 кв.м., вартістю 5900400 грн. та будинку на березі моря, вартість якого складає 804600 грн., що вбачається з Витягів із сайту продажу нерухомості (а.с. 51,52).

Проте, суд першої інстанції, не перевіривши співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, не встановивши належність і допустимість таких доказів, констатував про не доведення позивачем існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Разом з тим, суд першої інстанції не виконав вимог ч.3 ст. 153 ЦПК України, якою передбачено можливість виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову для надання пояснень або додаткових доказів.

Згідно ч. 4 вказаної вище норми закону, у випадку, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Отже, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції не перевірено необхідності забезпечення позову в межах заявлених позивачем позовних вимог , не перевірено факту того, чи існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не перевірено можливість часткового задоволення заяви позивача в межах заявлених вимог.

Також, судом першої інстанції не враховано, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і можуть бути скасовані у відповідності до ст. 158 ЦПК України, за наявності підстав для цього, протягом судового розгляду справи.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з передачею питання про забезпечення позову для продовження розгляду судом першої інстанції.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд:

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2019 року - скасувати, а питання про забезпечення позову направити до суду першої інстанції для продовження розгляду .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14.08.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда