Справа № 209/4070/18
Провадження № 2/209/437/19
03 грудня 2019 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
при секретарі Кулік О.О.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
його представника - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Відділ реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичної особи адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття її з реєстраційного обліку по квартирі.
В обґрунтування позову зазначив, що з 01 березня 2012 року він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку він набув на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_4 , посвідченого 10 лютого 2012 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В., зареєстрованого 01 березня 2012 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. При огляді квартири сторонніх особистих речей та предметів інших осіб у приміщенні квартири не було. На початку жовтня 2018 року йому стало відомо, що в належній йому квартирі з 24 березня 2003 року значиться зареєстрованим батько продавця квартири - відповідач ОСОБА_3 , який мешкав у вказаній квартирі до її продажу його сином ОСОБА_4 , хоча як член колишнього власника житла втратив право на користування належною йому, позивачу, квартирою. Про факт перебування ОСОБА_3 на реєстраційному обліку в його квартирі йому, позивачу, стало відомо зі змісту поданої відповідачем до Оболонського районного суду м. Києва позовної заяви про стягнення заборгованості за договором позики, який, начебто, було укладено між ними 13 грудня 2014 року. Він знайомий з відповідачем, але не бачив його з кінця 2011 року, постійне місце проживання та перебування відповідача йому не відомо. Фактично відповідач не мешкає у спірній квартирі з 10 лютого 2012 року, коли він, позивач, придбав квартиру у власність, особисті речі відповідача у квартирі відсутні, що підтверджується актом про непроживання від 04 грудня 2018 року, виданого ТОВ «ЖК МіКомп-Монтана», яким надаються послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в його квартирі перешкоджає йому розпоряджатися своєю власністю. Посилаючись на ст. 29, 317, 321, 322, 321, 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, у тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч. 11 ст. 128 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Від заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради, голови адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради - Гаркуші В.В. до суду надійшла заява з клопотаннями про розгляд справи за відсутності представника адміністрації.
Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3. ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1, ст. 280, ст. 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача та представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, та ухвалити заочне рішення.
Позивач ОСОБА_1 у вступному слові стисло виклав зміст та підстави своїх позовних вимог, просив позов задовольнити та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Також пояснив суду, що відповідач виселився із квартири АДРЕСА_2 через тиждень після продажу цієї квартири його сином ОСОБА_4 . Вказану квартиру він здає в оренду і в теперішній час в ній мешкає родина ОСОБА_5 . Раніше він також здавав цю квартиру в оренду потижнево іншим людям, спортсменам, які приїздили на змагання в м. Кам`янське та тренувалися у басейні «МіКомп». Де фактично мешкає відповідач, йому невідомо. Відповідач обіцяв знятися з реєстраційного обліку протягом тижня після продажу квартири. До жовтня 2018 року йому не було відомо, що відповідач не виписався з квартири, бо всі комунальні послуги оплачувалися, виходячи з площі квартири та за показаннями лічильників. Про те, що відповідач зареєстрований у квартирі, він дізнався з його позовної заяви, поданої до Оболонського районного суду м. Києва, в якій він залучив його, позивача, відповідачем.
Представник позивача - ОСОБА_6 у вступному слові підтримувала позовні вимоги, вказала на правові обґрунтування позову та просила його задовольнити.
Вислухавши позивача, його представника, свідка ОСОБА_7 , дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 143,6 кв.м. та житлову площу 112,1 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10 лютого 2012 року, укладеним між ОСОБА_4 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В., зареєстрованим в реєстрі за № 230 (а.с.15-16), Витягом з Державного реєстру правочинів (а.с 17-18), Витягом ОКП «Дніпродзержинське БТІ» про державну реєстрацію прав від 01 березня 2012 року (а.с. 19), Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 листопада 2018 року (а.с. 21-24).
Як стверджував позивач в позовній заяві та підтвердив в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 є батьком колишнього власника квартири ОСОБА_4 . На момент продажу квартири відповідач був зареєстрований та мешкав у спірній квартирі, виселився з квартири через тиждень після її продажу, пообіцявшись знятися з реєстраційного обліку. Про те, що відповідач не знявся з реєстраційного обліку по належній йому квартирі, позивачу стало відомо 02 жовтня 2018 року із змісту позовної заяви, що була подана відповідачем до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
Згідно копії паспорту ОСОБА_3 , яку, як пояснив позивач, він отримав разом з копією позову поданого до Оболонського суду м. Києва, ОСОБА_8 дійсно з 24 березня 2003 року зареєстрований у квартирі по АДРЕСА_1 (а.с.12-13).
Згідно акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 04 грудня 2018 року, що складений комісією ТОВ «Житлового комплексу «МіКомп - Монтана» та підписаний директором товариства (а.с. 20), відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований у АДРЕСА_1 , на день обстеження квартири, за вказаною адресою не проживає з 10 лютого 2012 року, його особисті речі у квартирі відсутні.
Те, що ОСОБА_3 не мешкає у спірній квартирі, також підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який з 08 квітня 2019 року є директором ТОВ «ЖК МіКомп-Монтана». Він знав відповідача з 1996 року, бо вони разом працювали в ТОВ «ЖК «МіКомп-Монтана», відповідач був виконавчим директором товариства і в нього була квартира АДРЕСА_3 . В цій квартирі інколи мешкав його син ОСОБА_4 . Відповідач мешкав у квартирі до 2012 року. Зі слів відповідача йому відомо, що він чи віддав, чи продав свою квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_1 . Останній раз він бачив відповідача рік чи півтори роки тому в м. Дніпро. Йому відомо, що відповідач після 2012 року мешкав та працював в м. Дніпро. З часу, коли він працює директором товариства, у спірній квартирі ніхто не мешкає, відповідач та його син також у цій квартирі не мешкають і не з`являються.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , який є членом сім`ї попереднього власника житла і не є членом сім`ї позивача ОСОБА_1 , не проживає у спірній квартирі з 2012 року.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно пункту 1 частини першої ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Отже, після продажу спірної квартири 10 лютого 2012 року право власності на неї у ОСОБА_4 припинилося. Відповідач ОСОБА_3 , який є батьком колишнього власника квартири, також добровільно залишив квартиру по АДРЕСА_1 .
В пункті 3 договору купівлі-продажу від 10 лютого 2012 року було зазначено, що у третіх осіб немає прав щодо відчужуваної квартири (в тому числі за договорами оренди (найму), а також сервітутів), як у межах, так і за межами України, і як внесок до статного фонду юридичних осіб квартира не внесена.
Таким чином, на момент укладення договору купівлі-продажу квартири, відповідач, як член сім`ї продавця квартири, не мав ніяких прав на користування квартирою після її продажу позивачу, бо ніякі угоди між відповідачем та новим власником житла не укладалися.
У пункті 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд вважає доведеним, що відмовідач понад один рік (з 2012 року) не проживав у належній позивачу квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Р еєстрація відповідача за місцем знаходження квартири, істотно ущемляє права позивача, як власника, перешкоджає здійсненню його прав по користуванню та розпорядженню власністю.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, як член сім`ї попереднього власника спірної квартири, право власності якого на цю квартиру було припинено у зв`язку з відчуженням квартири, не проживаючи в квартирі понад один рік (з 2012 року), втратив право користування жилим приміщенням в належній позивачу квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом у спірній квартирі, є підставою для зняття його з реєстрації.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280 - 282 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Відділ реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичної особи адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 768,40 грн. сплаченого судового збору.
Повне судове рішення складено 18 грудня 2019 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Г.А. Байбара.