ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3363/18 Номер провадження 22-ц/814/1462/19Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Карпушина Г.Л.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою фермерського господарства ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2018 року по справі за позовом фермерського господарства ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих незаконним збором врожаю,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року Фермерське господарство Мироненко В.І. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих незаконним збором врожаю.

Даний позов обґрунтований тим, що з 30 липня 1992 року зареєстровано юридичну особу - ФГ Мироненко В.І . Згідно Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_4 від 12 жовтня 1999 року, позивачу надано в постійне користування 49,3 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування для ведення селянського (фермерського) господарства. На дату подання позову ФГ Мироненко В.І. є діючим та продовжує використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням.

В осінньо-весняний період 2016-2017 років ФГ Мироненко В.І. було здійснено весь комплекс польових робіт та навесні 2017 року вказана земельна ділянка була засіяна насінням кукурудзи. Протягом літа 2017 року позивач вчиняв всі необхідні дії у відповідності до вимог технологічного циклу. По закінченню робіт щодо посіву даної земельної ділянки фермерським господарством до уповноважених органів було подано статистичні звіти та сплачені відповідні податки та збори. ФГ Мироненко В.І. було вчинено дії, спрямовані на збір отриманого урожаю, але по прибуттю на вказану земельну ділянку в жовтні 2017 року для збору урожаю було виявлено його відсутність. Позивачем було встановлено, що врожай було зібрано ОСОБА_3 із залученням необхідної сільськогосподарської техніки. Також позивачем було встановлено, що 31 березня 2017 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Береза Д.В. було здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 44,1 га з кадастровим номером НОМЕР_2 . В цей же день приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Березою Д.В. було здійснено державну реєстрацію права оренди даної земельної ділянки за ОСОБА_3 . Разом з тим земельна ділянка загальною площею 44,1 га з кадастровим номером НОМЕР_2 збігається своїми межами із земельною ділянкою, належною на праві постійного користування ФГ Мироненко В.І. та є фактично тією самою земельною ділянкою. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2017 року, яке залишено в силі постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року, визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34615550 від 04 квітня 2017 року, яке прийнято приватним нотаріусом Березою Д.В. Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області.

Вважає, що відповідачем у справі ОСОБА_3 самовільно, без достатніх правових підстав, зібрано урожай, належний позивачу чим завдано шкоди ФГ Мироненко В.І. у вигляді позбавлення останнього доходів, які фермерське господарство могло б реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено. Розмір неодержаних доходів становить 742 251 грн. 95 коп., є реальним та дійсно був би отриманий в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на користь Фермерського господарства ОСОБА_2 742 251 грн. 95 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним збором кукурудзи на зерно врожаю 2017 року із земельної ділянки загальною площею 44,1 га з кадастровим номером НОМЕР_2, цільове призначення для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Лиманської Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Стягнути з ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2018 року в задоволенні позову ФГ Мироненко В.І. до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих незаконним збором врожаю відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з зазначеним рішенням його в апеляційному порядку оскаржило ФГ Мироненко В.І.. Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права, дійшов хибного висновку про правомірність дій відповідача, оскільки його право користування земельною ділянкою не припинялося, ним було зроблено весь комплекс польових робіт, відповідачем не надано достатньо доказів, що укладений ним договір з СТОВ «Говтва» був реалізований. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити його позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Литвиненко Я.С. зазначила, що вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, винесеним з додержанням норм матеріального та процесуального права, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

08 серпня 2019 року на електронну адресу Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання представника ФГ Мироненко В.І. - Литовченка Р.В. про відкладення судового засідання у зв`язку з відрядженням до м. Києва.

Проте колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання виходячи з наступного.

Заявником не додано до клопотання жодних доказів, що підтверджують неможливість з`явитися на судове засідання 08 серпня 2019 року.

Тоді як дана справа вже відкладалася за клопотаннями сторони позивача, зокрема 25 липня 2019 року для залучення іншого представника.

Позивач мав всі можливості викласти свою позицію щодо даної справи в апеляційній скарзі та подати необхідні, на його думку, докази.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 30 липня 1992 року було зареєстровано юридичну особу ФГ Мироненко В.І. , про що було зроблено запис про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу 01 лютого 2013 року №0000510.

ФГ Мироненко В.І. надано в постійне користування 49,3 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування для ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до рішення 13 сесії 23 скликання Решетилівської ради народних депутатів від 29 серпня 1996 року, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_4 від 12 жовтня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №47

Відповідно до довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями на території Лиманської Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської, яка видана відділом у Решетилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, що згідно земельно-облікових даних станом на 01 січня 2016 року за ФГ Мироненко В.І. на території Лиманської Другої сільського ради рахується всього 49,300 га земель (а.с.8).

У судовому засіданні при розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що 24 березня 2017 року між Головним управлінням Держгеокадастром у Полтавській області та ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі (т. 1 а.с.82-84).

Відповідно до пункту 1 вищевказаного договору оренди землі орендодавець згідно наказу від 24 березня 2017 року №3207-СГ надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку (земельні ділянки) для ведення фермерського господарства з кадастровим номером (кадастровими номерами) - НОМЕР_5 001 :0639 , яка розташована (які розташовані) за межами населених пунктів на території Лиманської Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області.

Згідно пункту 2 даного договору в оренду передається (передаються) земельна ділянка (земельні ділянки) загальною площею 44,1000 га, у тому числі ріллі - 44,1000 га.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 04 квітня 2017 року, 31 березня 2017 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. було здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки загальною площею 44,1 га, з кадастровим номером НОМЕР_2 за ОСОБА_3 (номер запису про інше речове право 19805316).

Як вбачається з матеріалів справи в тому числіз кадастрового плану земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 та плану зовнішніх меж до Державного акта серії НОМЕР_7 земельні ділянки виділені ФГ Мироненко В.І. та ОСОБА_3 співпадають.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2017 року (т. 1 а.с.32-35) адміністративний позов ФГ Мироненка В.І. було задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34615550 від 04 квітня 2017 року, яке прийнято приватним нотаріусом Березою Д.В. Хорольського нотаріального округу Полтавської області.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року (а.с.36-43) апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2017 року залишено без змін.

Звертаючись з позов про відшкодування упущеної вигоди ФГ Мироненко В.І. , посилався на те, що ОСОБА_3 незаконно зібрав урожай кукурудзи, який був вирощений позивачем на спірній земельній ділянці.

Переглядаючи дану справу колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 25 червня 2019 року по справі № 910/422/18

Проте, згідно наявних доказів по справі 03 квітня 2017 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Говтва» та ОСОБА_3 було укладено договір №03/04-17 (а.с.87-94). Відповідно до умов даного договору, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Говтва» прийняло зобов`язання, за дорученням ОСОБА_3 , виконати сільськогосподарські роботи власною сільськогосподарською технікою з використанням власних мінеральних добрив, засобів захисту рослин та посівного матеріалу. З договору вбачається, що сторони досягли згоди про виконання СТОВ «Говтва» наступних сільськогосподарських робіт: культивація передпосівна, посів із внесенням добрив, обприскування, культивація міжрядна, внесення добрив, обприскування, обмолот кукурудзи, подрібнення рослинних решток, внесення добрив та дискування на глибину 6-8 см.

Відповідно до актів прийому передачі виконаних робіт а також подорожніх листів тракторів (т. 1 а.с. 147-199) СТОВ «Говтва» провів всі передбачені договором роботи.

Дані роботи були проведені в період користування ОСОБА_3 земельною ділянкою відповідно до договору оренди, який був чинним.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2017 року залишеного без змін судом апеляційної інстанції було визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, однак не встановлено протиправності дій ОСОБА_3 .

При цьому, позивачем не доведено, що урожай зібраний відповідачем є саме тим, що сіяв ФГ Мироненко В.І. , то ді як, аналізуючи матеріали справи, суд вважає доведеним фак здійснення посівних робіт СТОВ «Говтва» на замовлення ОСОБА_3 .

Крім того, аналізуючи матеріали справи колегія суддів вважає, що відповідачем доведено відсутність вини, оскільки він користувався земельною ділянкою переданою йому уповноваженим органом і в нього були всі підстави вважати це користування законним.

Зважаючи на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо не доведення позивачем наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю не є підставою для скасування рішення суду доводи наведені в апеляційній скарзі щодо розміру упущеної вигоди.

Посилання ФГ Мироненко В.І. на те, що його право користування земельною ділянкою не припинялося, а тому висновок суду першої інстанції про законність використання земельної ділянки ОСОБА_3 є припущенням - є необґрунтованими, оскільки самі по собі не доводять наявності складу цивільного правопорушення.

Доводи наведені в апеляційній скарзі, щодо неповного дослідження судом наданих позивачем доказів в тому числі, щодо здійснення ним посівних робіт є безпідставними оскільки, як вже зазначалося, ФГ Мироненко В.І. не доведено, що зібраний відповідачем урожай є саме тим, що засіяв позивач, а не СТОВ «Говтва», тоді як відповідачем надані акти прийому передачі виконаних робіт а також подорожні листи тракторів, які підтверджують вчинення передбачених посівних робіт.

Не є підставою для скасування рішення посилання позивача на те, що ОСОБА_3 не сплачувалися кошти за користування орендованою земельною ділянкою, оскільки дана обставина не стосується позовних вимог і відносин, що склалися між сторонами.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, - підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Крім того, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29 травня 2019 року ФГ Мироненко В.І. було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи ціна позову становить 742 251,95 грн. Позивач є юридичною особою та оскаржує рішення суду в повному обсязі.

Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто розмір судового збору за подачу даного позову - 11 133,78 грн.

Згідно з п. 1.6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Отже, за подачу даної апеляційної скарги підлягає сплаті 16 700,67 грн судового збору (150 % від 11 133,78).

При подачі апеляційної скарги вперше позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 643 грн. 00 коп., після повернення йому даної скарги, судовий збір не повертався.

Враховуючи зазначене з фермерського господарства ОСОБА_2 слід стягнути на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 14057 грн. 67 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фермерського господарства ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з фермерського господарства ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 14057 грн. 67 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 12 серпня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

Г.Л. Карпушин