ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 761/10422/16-ц

провадження № 61-12344св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 3 червня 2016 року, постановлену у складі судді Кабанченко О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії і відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що є вкладником Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», у якому з листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію, а з березня 2015 року - розпочато процедуру ліквідації.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб кілька разів оголошував про початок виплати вкладникам коштів за договорами банківських вкладів, проте йому жодних коштів не сплачено без пояснення причин. Тривале неповернення коштів призвело до їх знецінення у зв`язку з інфляційними процесами, а також унеможливило отримання доходу, тобто він зазнав збитків у виді упущеної вигоди. Також вказує, що неправомірні дії службових осіб Фонду, ігнорування ними його звернень та надання неповних відповідей завдали йому моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року, постановленою у складі судді Осаулова А. А., відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 з тих підстав, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з пропущенням строку апеляційного оскарження і надано тридцять днів для подання доказів на підтвердження поважності причин пропущення цього строку.

Після звернення ОСОБА_1 із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 травня 2016 року його апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору; доводи позивача про звільнення від його сплати у порядку статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд визнав безпідставними, оскільки спеціальний закон - Закон України «Про судовий збір» - не встановлює для споживачів пільг зі сплати судового збору.

Ухвалою цього суду від 3 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною і повернено у зв`язку з невиконанням позивачем вимог щодо сплати судового збору.

Постановляючи таку ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Закон України «Про судовий збір» не передбачає пільг зі сплати судового збору для осіб, які звертаються до суду на захист своїх прав як споживачів, тому, оскільки заявник недолік апеляційної скарги не усунув, вона підлягає поверненню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 3 червня 2016 року скасувати і направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що є споживачем фінансових послуг, що надавалися Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», у якому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює ліквідаційну процедуру, тобто у правовідносинах з Фондом, який на даний час виконує повноваження органів управління банка, він має статус споживача.

Вважає, що звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а відсутність у статті 5 Закону України «Про судовий збір» вказівки щодо наявності у споживачів пільг зі сплати судового збору не відміняє дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 26 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і просив: стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 71 043,60 гривень, яких він зазнав у зв`язку з тривалим неповерненням грошових коштів за договорами вкладу, упущену вигоду у розмірі 27 962,09 гривень і пеню у розмірі 1 224 729,57 гривень; стягнути 17 400 гривень у відшкодування моральної шкоди; притягнути Фонд гарантування вкладів фізичних осіб до відповідальності за порушення законодавства про захист прав споживачів; зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб провести процедуру складання списків по акцептованих вимогах кредиторів на отримання негарантованої частини коштів за вкладами; встановити причину затримки виплати йому грошових коштів за вкладами у межах гарантованої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суми; зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відповідати на звернення громадян відповідно до постановлених у цих зверненнях запитань; встановити осіб, відповідальних за незаконне неотримання ним гарантованої виплати за вкладами, і притягти їх до відповідальності.

Постановляючи ухвалу про визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 неподаною і повертаючи її, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який регулює питання сплати судового збору, тому має перевагу над положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» при вирішенні питання щодо пільг зі сплати судового збору.

Проте такі висновки апеляційного суду помилкові.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави для висновку про те, що сама по собі відсутність такої категорії у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати відсутність у споживачів такої пільги, оскільки пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про надання пільги лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18 дійшла висновку, що порушені права споживачів можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, в тому числі, при апеляційному перегляді.

Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

ОСОБА_1 звернувся з цим позовом на захист своїх прав споживача фінансових послуг, що надавалися Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», у якому на даний час повноваження органів управління здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у зв`язку з проведенням ліквідаційної процедури.

За таких обставин висновок апеляційного суду про зобов`язання заявника сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги є помилковим, а ухвала Апеляційного суду міста Києва від 3 червня 2016 року про визнання апеляційної скарги неподаною і її повернення - такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвали суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, справа передається на розгляд суду апеляційної інстанції.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Оскільки касаційний суд дійшов висновку про помилковість вимоги апеляційного суду щодо плати судового збору, оскаржувана ухвала Апеляційного суду міста Києва від 3 червня 2016 року не може вважатися законною і обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з направленням справи до апеляційного суду на розгляд відповідно до статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 3 червня 2016 року скасувати.

Справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний Г. І. Усик