Єдиний унікальний номер 2-535/06 Номер провадження 22-ц/804/3363/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Соломахи Л.І.,

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,

за участю

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 2-535/06 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Філатової Вікторії Миколаївни, боржник ОСОБА_2 , з апеляційною скаргою заявника (стягувача) ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сакун Віталій Анатолійович, на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2019 року у складі судді Рибкіна О.А., -

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Димитровського міського суду Донецької області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Покровський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Донецькій області) Філатової В.М.

Зазначала, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 16 червня 2006 року у справі № 2-535/06 було стягнуто з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця від 30 квітня 2013 року було відкрито виконавче провадження ВП 37798401.

Постановою державного виконавця від 28 листопада 2018 року виконавче провадження було закінчено.

Після закінчення виконавчого провадження стягувач 25 січня 2019 року отримала аліменти у розмірі 1 174,10 грн.

Не погоджуючись із передчасним закриттям виконавчого провадження, вона через свого представника звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, яку ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 06 вересня 2019 року залишено без задоволення. Під час розгляду цієї справи та з матеріалів виконавчого провадження було встановлено, що державним виконавцем було зроблено перерахунок заборгованості та повідомлено боржнику про суму заборгованості, однак стягувачу нічого не повідомлялося.

Оскільки виконавче провадження було закінчено, а державний виконавець повідомивши про заборгованість боржника, не повідомив стягувача, то державний виконавець допустив бездіяльність, про яку їй стало відомо лише з мотивувальної частини ухвали Димитровського міського суду Донецької області від 06 вересня 2019 року та з матеріалів судової справи.

Просила суд:

- поновити строк оскарження бездіяльності державного виконавця;

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Покровського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Філатової В.М., яка полягає в неповідомленні стягувача про розрахунок заборгованості у виконавчому провадженні № 37798401 при його закінченні;

- зобов`язати державного виконавця Покровського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Філатову І.В. повідомити стягувача про розрахунок заборгованості у виконавчому провадженні № 37798401 (а.с. 1 - 2).

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги на бездіяльність державного виконавця відмовлено; скаргу стягувача ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця Покровського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Філатової В.М. залишено без розгляду (а.с. 53 - 56).

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги на бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що заявник посилається на те, що про порушення свого права, а саме, допущену державним виконавцем бездіяльність щодо неповідомлення її у січні 2019 року про розрахунок заборгованості по виконавчому провадженню № 37798401 у разі його закінчення, вона дізналася з мотивувальної частини ухвали Димитровського міського суду Донецької області від 06 вересня 2019 року та з матеріалів справи під час розгляду її скарги.

Проте з самої скарги та матеріалів, які додані до скарги, вбачається, що стягувач ще 02 травня 2019 року звернулась до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Філатової В.М., зокрема, на постанову державного виконавця від 28 листопада 2018 року про закінчення виконавчого провадження № ВП З7798401, та зазначала про обставини, які є підставою для подання і цієї скарги, а саме щодо отримання нею вже після закінчення виконавчого провадження додатково 25 січня 2019 року аліментів в сумі 1 174,00 грн. Тобто, вже станом на 02 травня 2019 року, коли стягувачем ОСОБА_1 було подано до суду відповідну скаргу на дії та бездіяльність державного виконавця Філатової В.М., стягувачу було відомо про виплату їй аліментів в сумі 1174 грн. після закінчення виконавчого провадження та неповідомлення їй у письмовому вигляді, як про це стверджує у скарзі заявник, про підстави нарахування вказаної суми.

Згідно наданого стягувачем до скарги оригіналу відповіді державного виконавця Філатової В.М. від 18 лютого 2019 року на запит представника стягувача - адвоката Сакуна В.А. заявнику ще 18 лютого 2019 року було повідомлено про підстави нарахування та виплати їй 25 січня 2019 року заборгованості зі сплати аліментів в сумі 1 174,00 грн. після закінчення виконавчого провадження. У відповіді було зазначено про зроблений перерахунок заборгованості та повідомлення про це боржника (і не вказано, що повідомлена була також і стягувач). Тобто з цієї відповіді стягувач (її представник) дізналася про порушення, як вона вважає, її права на отримання повідомлення про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Оскільки дана скарга була подана до суду тільки 19 вересня 2019 року, суд вважав, що стягувачем пропущено встановлений законодавством десятиденний строк на оскарження бездіяльності державного виконавця і поважних причин пропуску ОСОБА_1 цього строку судом не встановлено, у зв`язку з чим скарга ОСОБА_1 залишена без розгляду (а.с. 53 - 56).

Не погоджуючись з ухвалою суду, заявник (стягувач) ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі ордера серії ДН № 055215 від 18 вересня 2019 року (а.с. 4) діє адвокат Сакун В.А., в апеляційній скарзі посилається на помилковість висновку суду щодо відсутності поважних причин пропуску строку для звернення зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, просить скасувати ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2019 року, поновити строк для звернення до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та направити справу для продовження розгляду.

Зазначає, що суд частково вірно встановив обставину, що стягувач ОСОБА_1 дізналась про те, що їй не було повідомлено про розрахунок заборгованості, саме з листа державного виконавця Покровського міськрайонного ВДВД ГТУЮ у Донецькій області від 18 лютого 2019 року.

Про розрахунок заборгованості не було повідомлено, оскільки такого розрахунку не існує в природі. Такий розрахунок не був наданий до суду у формі додатку 15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, як це передбачено пунктом 4 розділу XVI Інструкції, відповідно до якого виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Суд не встановив чи існує такий розрахунок взагалі та коли саме стягувачем було отримано лист від 18 лютого 2019 року, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про відмову у поновленні строку.

Суд не прийняв до уваги, що 18 квітня 2019 року представник ОСОБА_1 звертався до поліції з приводу ненадання відповідей на його листи та запити. Листом Покровського ВП ГУНП в Донецькій області від 08 травня 2019 року повідомлялось, що його заяву було внесено до ЄО № 6109 від 18 квітня 2019 року, однак оскільки не було ознак кримінального правопорушення, то її розглянуто у іншому порядку. Цей лист було надано суду разом із скаргою. Зокрема, інших відповідей не було надано взагалі. Лист, на який послався суд, було надано державним виконавцем до суду та представнику ОСОБА_1 в судовому засіданні 06 вересня 2019 року (а.с. 61).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2019 року за апеляційною скаргою заявника (стягувача) ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження (а.с. 68 - 69).

Копії апеляційної скарги учасниками справи - державним виконавцем Покровського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Філатовою В.М., боржником ОСОБА_2 отримані 29 листопада 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 75, а.с. 76).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу заявника (стягувача) ОСОБА_1 учасниками справи на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 грудня 2019 року справа була призначена до розгляду на 23 грудня 2019 року (а.с. 78 - 79).

У судове засідання апеляційного суду 23 грудня 2019 року учасники справи не з`явилися; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені.

Представник заявника (стягувача) ОСОБА_1 - адвокат Сакун В.А. судову повістку-повідомлення про розгляд справи 23 грудня 2019 року отримав 16 грудня 2019 року, боржник ОСОБА_2 - 17 грудня 2019 року, державний виконавець Покровського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Філатова В.М. - 17 грудня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 82, а.с. 83, а.с. 84).

Учасники справи про причини неявки у судове засідання апеляційний суд не повідомили і відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга заявника (стягувача) ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", відповідно до статті 385 ЦПК (редакція до 15.12.2017) скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Звертаючись 19 вересня 2019 року до суду з цією скаргою, стягувач ОСОБА_1 посилалась на бездіяльність державного виконавця Покровського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Філатової В.М., яка полягає в неповідомленні її, як стягувача, про розрахунок заборгованості у виконавчому провадженні № 37798401 у разі його закінчення та просила зобов`язати державного виконавця Покровського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Філатову І.В. повідомити її про розрахунок заборгованості у виконавчому провадженні № 3779840.

Посилалась на те, що постановою державного виконавця від 28 листопада 2018 року було закінчено виконавче провадження про стягнення на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням сином повноліття. Проте після закінчення виконавчого провадження вона 25 січня 2019 року отримала аліменти у розмірі 1 174,10 грн. Вважаючи закриття виконавчого провадження передчасним, вона звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, яка ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 06 вересня 2019 року була залишена без задоволення.

Під час розгляду справи за її скаргою та з матеріалів виконавчого провадження було встановлено, що державним виконавцем було зроблено перерахунок заборгованості та повідомлено боржнику про суму заборгованості, однак стягувачу нічого не повідомлялося.

Оскільки виконавче провадження було закінчено, а державний виконавець повідомивши про заборгованість боржника, не повідомив стягувача, то державний виконавець допустив бездіяльність, про яку їй стало відомо лише з мотивувальної частини ухвали Димитровського міського суду Донецької області від 06 вересня 2019 року та з матеріалів судової справи (а.с. 1 - 2).

До скарги заявником додано постанову державного виконавця Покровського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Філатової І.В. від 28 листопада 2018 року про закінчення виконавчого провадження ВП 37798401 з примусового виконання виконавчого листа № 2-535, виданого 16 червня 2006 року Димитровським міським судом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з досягненням дитиною повноліття, рішення виконано у повному обсязі (а.с. 8).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження 28.11.2018 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження 28.11.2018 року), на яку в своїй скарзі посилається ОСОБА_1 в обґрунтування свого порушеного права, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику, зокрема, у разі закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини сьомої статті 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості із сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів. Якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та роз`яснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини.

Згідно скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця від 02 травня 2019 року, яка додана нею до цієї справи (а.с. 12 - 15) копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 листопада 2018 року її представник - адвокат Сакун В.А. отримав 25 квітня 2019 року.

Заявниця посилається, що після 28 листопада 2018 року, тобто після закінчення виконавчого провадження, вона 25 січня 2019 року отримала аліменти у розмірі 1 174,10 грн.

Отже, отримавши 25 січня 2019 року аліменти та отримавши 25 квітня 2019 року копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 листопада 2018 року, зі змісту постанови, в якій зазначено, що рішення суду виконано у повному обсязі та не зазначено про наявність заборгованості за аліментами, зокрема в розмірі 1 174,10 грн., стягувач ОСОБА_1 дізналася про те, що державний виконавець при закінченні виконавчого провадження, як вважає стягувач в порушення частини четвертої статті 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" не повідомив її про розрахунок заборгованості.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця від 02 травня 2019 року, яка ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 06 вересня 2019 року залишена без задоволення, стягувач ОСОБА_1 , як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, оскаржувала в тому числі постанову державного виконавця від 28 листопада 2018 року про закінчення виконавчого провадження ВП 37798401 та посилалася на ті ж обставини, на які посилається у цій справі, оскаржуючи бездіяльність того ж державного виконавця, зокрема, що вже після закінчення виконавчого провадження вона 25 січня 2019 року додатково отримала аліментів в сумі 1 174,00 грн., також посилалася, що постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконною, оскільки на час винесення цієї постанови державний виконавець не з`ясував чи існує заборгованість за рішенням суду про стягнення аліментів, що про наявність заборгованості державний виконавець повідомив боржника та перерахував стягувачу заборгованість за аліментами вже після закінчення виконавчого провадження, що крім виявленої заборгованості за червень 2017 року є заборгованість за березень 2017 року, грудень 2016 року, серпень 2015 року, яку державний виконавець не виявив, що державний виконавець приховує відомості про нарахування та сплату аліментів за весь період примусового стягнення та не надав на адвокатський запит відповідний розрахунок (а.с. 12 - 15).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вже станом на 02 травня 2019 року, коли стягувачем ОСОБА_1 до суду була подана відповідна скарга на дії та бездіяльність державного виконавця Філатової В.М., їй було відомо як про виплату їй аліментів в сумі 1174 грн. після закінчення виконавчого провадження, так і про неповідомлення її у письмовому вигляді про розрахунок заборгованості.

Зазначене спростовує посилання заявника ОСОБА_1 на те, що про бездіяльність державного виконавця щодо не повідомлення її, як стягувача, про розрахунок заборгованості по виконавчому провадженню № 33798401 при його закінченні вона дізналася лише 06 вересня 2019 року з мотивувальної частини ухвали Димитровського міського суду Донецької області від 06 вересня 2019 року.

Апеляційна скарга не містить заперечень щодо цієї встановленої судом першої інстанції обставини щодо строку коли заявник дізналася про порушення свого права.

З яких причин, отримавши 25 квітня 2019 року копію постанови про закінчення виконавчого провадження, в якій не зазначено про наявність заборгованості по аліментам, від 28 листопада 2018 року та звернувшись 02 травня 2019 року до суду зі скаргою на цю постанову, заявник не оскаржувала в тому числі бездіяльність державного виконавця щодо неповідомлення стягувача про розрахунок заборгованості, у скарзі ОСОБА_1 від 19 вересня 2019 року не зазначено. Заявник не зазначила у скарзі від 19 вересня 2019 року та не пояснювала у суді які об`єктивні причини унеможливлювали її звернення до суду з цією скаргою в період з 02 травня 2019 року по 19 вересня 2019 року, тобто впродовж чотирьох місяців.

Отже, заявником не доведено, що десятиденний строк для звернення зі скаргою, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, тобто як встановив суд першої інстанції - з 02 травня 2019 року, а фактично з 25 квітня 2019 року (коли заявник отримала копію постанови про закінчення виконавчого провадження), нею пропущено з поважних причин і відповідно підстави для поновлення строку відсутні.

Суд першої інстанції також зазначив, що згідно доданого стягувачем до скарги оригіналу відповіді державного виконавця Філатової В.М. від 18 лютого 2019 року на запит представника стягувача - адвоката Сакуна В.А. заявнику ще 18 лютого 2019 було повідомлено про підстави нарахування та виплати 25 січня 2019 року заборгованості зі сплати аліментів в сумі 1174,00 грн. після закінчення виконавчого провадження. У відповіді було зазначено про зроблений перерахунок заборгованості та повідомлення про це боржника (і не вказано, що повідомлена була також і стягувач). Тобто з цієї відповіді стягувач (її представник) дізналася про порушення, як вона вважає, її права на отримання повідомлення про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

В апеляційній скарзі стягувач обґрунтовано зазначає, що суд не встановив коли саме стягувачем було отримано лист від 18 лютого 2019 року. Посилається, що цей лист було надано державним виконавцем до суду та представнику ОСОБА_1 в судовому засіданні 06 вересня 2019 року.

Проте зазначене не впливає на висновки суду щодо відсутності підстав для поновлення строку, оскільки суд встановив, що про бездіяльність державного виконавця щодо неповідомлення стягувача про розрахунок заборгованості стягувачу було відомо ще станом на 02 травня 2019 року, що стягувачем в апеляційній скарзі не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не прийняв до уваги, що 18 квітня 2019 року представник ОСОБА_1 звертався до поліції з приводу ненадання відповідей на його листи та запити, що листом Покровського ВП ГУНП в Донецькій області від 08 травня 2019 року повідомлялось, що його заяву було внесено до ЄО № 6109 від 18 квітня 2019 року, також не впливають на висновки суду, оскільки звернення представника стягувача до поліції мало місце до 02 травня 2019 року і до отримання стягувачем копії постанови про закінчення виконавчого провадження, а на час отримання відповіді на таке звернення стягувач 02 травня 2019 року вже звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Та обставина, що на теперішній час розрахунок заборгованості не існує, що він не був наданий до суду у формі, яка визначена додатком 15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, також не впливає на висновки суду, оскільки Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", зокрема, частиною четвертою статті 71, на яку в своїй скарзі посилається ОСОБА_1 в обґрунтування свого порушеного права, чітко визначений строк обов`язку державного виконавця повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику, а саме, що стосується цієї справи - у разі закінчення виконавчого провадження.

Бездіяльність державного виконавця може бути оскаржена в будь-який час, коли особа прийде до висновку, що ця бездіяльність порушує її права чи свободи, якщо обов`язок державного виконавця здійснити певну дію передбачено законом, але строки його вчинення не зазначені, у зв`язку з чим правопорушення є триваючим. Зазначене не стосується скарги стягувача ОСОБА_1 , оскільки Законом України "Про виконавче провадження" чітко визначений строк, коли державний виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що скарга ОСОБА_1 подана після закінчення встановленого законом строку, суд першої інстанції за клопотанням заявника не знайшов підстав для його поновлення, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано залишив скаргу ОСОБА_1 без розгляду.

Суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги заявника без задоволення, а ухвали суду - без змін, підстави як для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, так і для відшкодування заявнику понесених нею судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 384,20 грн. (а.с. 60, а.с. 66), відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника (стягувача) ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в частині залишення скарги без розгляду у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: Л.І. Соломаха

Судді: О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований