КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Синиця Тетяна Василівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В :

03 червня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із названим позовом, де просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 01 грудня 2016 року квартири АДРЕСА_1 .

Разом з тим, ОСОБА_3 звернувся до суду з заявами про забезпечення позову, в яких просив, вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 єві та за заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії спрямовані на виселення ОСОБА_3 з вказаної квартири.

Вимоги поданих заяв про забезпечення позову обґрунтовує тим, що відповідач шахрайським шляхом заволодів квартирою позивача, ввівши останнього в оману, укладаючи договір купівлі-продажу.

Вказує, що з боку позивача волевиявлення не було, оспорюваний правочин є недійсним.

Позивач втратив єдине житло та залишився з дружиною та маленькою дитиною без місця проживання.

Оскільки відповідач вже намагався виселити позивача зі спірного помешкання шляхом подачі позову, у задоволенні якого йому відмовлено, позивач просить вжити заходів забезпечення позову.

В тому числі в обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідач приводив до квартири невідомих позивачу людей для огляду, з метою продажу майна.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року заяви позивача про забезпечення позову задоволено .

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії, направлені на виселення ОСОБА_3 із вказаної квартири.

На обґрунтування постановленої ухвали місцевий суд зазначив, що позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Так, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження майна новим власником, що ускладнить виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист прав позивача шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу.

При цьому, накладення арешту на майно та заборона виселення до вирішення спору,по суті, не призведе до обмеження прав відповідача, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Враховуючи предмет даного позову, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві про забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог про визнання недійсним договору, з метою запобігання порушенняправ та охоронюваних законом інтересів позивача, суд вважає за можливе задовольнити заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при її постановленні.

Просить ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та ( або ) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ( включаючи догляд за хворою дитиною ), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії.

Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 03 червня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із названим позовом, де просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 01 грудня 2016 року квартири АДРЕСА_1 єві. ( а.с. 2-7 ).

Разом з тим, ОСОБА_3 звернувся до суду з заявами про забезпечення позову, в яких просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та за заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії,спрямовані на виселення ОСОБА_3 з вказаної квартири ( а.с. 30-32, 51-53 ).

Вимоги поданих заяв про забезпечення позову обґрунтовує тим, що відповідач шахрайським шляхом заволодів квартирою позивача, ввівши останнього в оману, укладаючи договір купівлі-продажу.

Вказує, що з боку позивача волевиявлення не було, оспорюваний правочин є недійсним. Позивач втратив єдине житло та залишився з дружиною та маленькою дитиною без місця проживання.

Оскільки відповідач вже намагався виселити позивача зі спірного помешкання шляхом подачі позову, у задоволенні якого йому відмовлено, позивач просить вжити названих заходів забезпечення позову.

В тому числі, в обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідач приводив до квартири невідомих позивачу людей для огляду з метою продажумайна ( там же ).

З приводу заявлених апеляційних вимог суд другої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 30 січня 2017 року, ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 01 грудня 2016 року,є власником квартири АДРЕСА_1 єві( а.с. 18-19 ).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року заяви позивача про забезпечення позову задоволено. ( а.с. 79-78 ).

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії, направлені на виселення ОСОБА_3 із вказаної квартири ( там же ).

Постановляючи ухвалу з цього приводу, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, в частині задоволення вимог щодо накладення арешту на зазначену квартиру повністю дотримався вимог ст.ст. 149-154 ЦПК України, положень постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Відповідно, із врахуванням доказів по справі, наявності спору між сторонами, реальної загрози невиконання та утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову в разі відчуження спірного майна третім особам, відповідності виду забезпечення позову поданим позовним вимогам, правильно прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання в цій частині.

При цьому, будь-які права та охоронювані законом права та інтереси ОСОБА_1 , як власника спірного майна, зазначеним судовим рішенням в даній частині не порушені.

Таким чином, з точки зору суду другої інстанції, місцевий суд,в частині ухвалення судового рішення щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірнемайно, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 149-151, 153, 154 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, яке не може бути скасоване в цій частині у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Проте, в частині вирішення решти вимог заяви про забезпечення позову, а саме: вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти дії спрямовані на виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне зазначите наступне.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Уп.п. 4, 5, 6 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 рокузазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які пов`язані із втручанням у внутрішню діяльність господарських товариств.

Відтак, в цій частині, враховуючи викладене, з точки зору другої інстанції, заява про забезпечення позову не ґрунтується на положеннях закону та не може бути задоволена.

Окрім цього, відповідно до п. 2 зазначеної недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

При цьому, постановою Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено та усунуто перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 з даної квартири без надання іншого житлового приміщення ( а.с. 109-115 ).

Разом з тим, на переконання апеляційного суду, вжиття вказаних заходів забезпечення позову фактично є зупиненням виконання зазначеного судового рішення, що набрало законної сили.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при її постановленні, зокрема, ст. 319 ЦК України, ст. 149 ЦПК України, знайшли своє підтвердження при розгляді апеляції лише в зазначеній частинісудового рішення.

Відтак, ухвала суду першої інстанції в частині заборони ОСОБА_1 вчиняти дії, направлені на виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 єві, постановлена із названими порушеннями, а тому, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, вона підлягає скасуванню із ухваленням по справі нового судового рішення про залишення цих вимог без задоволення відповідно до ст.ст. 5, 149-154 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 149-154, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Синиця Тетяна Василівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині заборони ОСОБА_1 вчиняти дії, направлені на виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 єві скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про залишення без задоволення цих вимог.

В решті судове рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко