ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року

м.Суми

Справа №592/10231/16-ц

Номер провадження 22-ц/816/5108/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлова І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

представника позивача: адвоката Толмачової В.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Престиж Лайн»

третя особа: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сумського апеляційного суду цивільну справу № 592/10231/16-ц за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Лайн» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 вересня 2019 року (суддя Корольова Г.Ю.), -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Лайн» (далі - ТОВ «Престиж Лайн»), третя особа: ОСОБА_2 , який в подальшому уточнив і збільшивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь:

- матеріальну шкоду у розмірі 137 663 грн 42 коп., з яких 83 926,62 грн на ремонтно-відновлювальні роботи автобусу марки І-VAN, модель А07А, тип - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та 53 736,80 грн на ремонтно-відновлювальні роботи автобусу марки І-VAN, модель А07А, тип - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

- збитки у вигляді повернення третій особі ОСОБА_2 платежів за попередніми договорами у розмірі 55 000 грн;

- збитки у вигляді орендної плати за період з 01 вересня 2015 року по 08 лютого 2016 року у сумі 1000 грн та неустойки за несвоєчасне повернення автобусів за період з 08 лютого 2016 року по день ухвалення рішення суду;

- моральну шкоду у розмірі 12 000 грн (том 2, а.с. 62-69).

Позов мотивовано тим, що 30 березня 2012 року між нім та ТОВ «Престиж Лайн» було укладено два договори оренди транспортних засобів, а саме: автобуса марки І-VAN, модель А07А, тип - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та автобуса марки І-VAN, модель А07А, тип - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , посвідчені приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О. та зареєстровані в реєстрі за № 572 та № 574.

У зв`язку з несплатою відповідачем орендної плати та невикористанням автобусів за цільовим призначенням позивач звернувся до суду і рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2015 року, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Сумської області від 08 лютого 2016 року в частині розміру орендної плати, стягнуто з ТОВ «Престиж Лайн» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати у розмірі 6430 грн, розірвано вказані договори оренди автобусів та зобов`язано ТОВ «Престиж Лайн» повернути ОСОБА_1 вищезазначені транспортні засоби за актом прийому-передачі в належному стані, придатному для використання за цільовим призначенням.

Постановою державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 01 березня 2016 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було складено акти про відмову стягувача прийняти вказані автобуси у зв`язку з тим, що вони знаходяться у непридатному для використання стані та через відсутність у них державних номерних знаків.

Посилаючись на обставини того, що хоча на даний час договори оренди розірвані, але забрати автобуси у відповідача та використовувати їх за цільовим призначенням позивач позбавлений можливості, так як вказані транспортні засоби не придатні до використання та потребують ремонту, тому позивач, збільшивши позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Лайн» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 137 663 грн 42 коп., з яких 83 926 грн 62 коп. на ремонтно-відновлювальні роботи автобусу марки I-VAN, модель А07А, тип - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та 53 736 грн 80 коп. на ремонтно-відновлювальні роботи автобусу марки I-VAN, модель А07А, тип - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Лайн» на користь ОСОБА_1 збитки у вигляді орендної плати за період з 01 вересня 2015 року по 01 вересня 2019 року у сумі 9600 грн та неустойки за несвоєчасне повернення автобусів у розмірі 17200 грн, на всього загальну суму 19800 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Лайн» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4000 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Лайн» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2126 грн 20 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційних скарзі відповідач ТОВ «Престиж Лайн», посилаючись на неповне з`ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а також скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів відповідача.

В узагальнених доводах апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі були встановлені обставини, що мають значення для справи, а саме - щодо факту передачі автобусів у користування відповідачу. Крім того, апеляційна скарга мотивована тим, що з відповідача незаконно та безпідставно стягнута неустойка за несвоєчасне повернення автобусів у розмірі 17200 грн, оскільки відсутня вина відповідача, який не перешкоджав позивачу користуватись належними йому транспортними засобами. Також, на думку відповідача, завдання шкоди майну, що зазначено позивачем як підстава для відшкодування моральної шкоди, носить деліктний характер, в той час як зобов`язання між сторонами має договірний характер, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди. В апеляційній скарзі також йдеться про те, що суд першої інстанції стягнув з відповідача збитки у вигляді орендної плати та неустойку за несвоєчасне повернення автобусів у більшому, ніж заявлено в позові розмірі, чим вийшов за межі позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, на думку позивача, факт передачі відповідачу в оренду спірних автомобілів встановлений рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 лютого 2016 року, який згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України має преюдиційне значення. Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення неустойки, що позивач зауважив, що рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 лютого 2016 року не виконується саме з вини відповідача, який не передає йому автобуси за актом приймання-передачі в належному стані, придатному для користування. Щодо заперечень відповідача в частині стягнення моральної шкоди, то позивач наголосив, що позов в цій частині ним пред`явлений саме з підстави невиконання рішення суду про повернення йому спірних автобусів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Престиж Лайн» був укладений договір оренди автобуса, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О. та зареєстрований в реєстрі за № 572. За даним договором оренди автобуса ОСОБА_1 передав, а відповідач прийняв за плату, в користування транспортний засіб марки І-VAN, модель А07А, тип автобус - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований 29 березня 2012 року ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Суми, Сумського, Білопільського, Краснопільського районів підпорядкованого УМВС (том 1, а.с. 14).

Того ж дня, 30 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Престиж Лайн» був укладений договір оренди автобуса, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О. та зареєстрований в реєстрі за № 574. За даним договором оренди автобуса ОСОБА_1 передав, а відповідач прийняв за плату, в користування транспортний засіб марки I-VAN модель А07А, тип автобус - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 , зареєстрований 29 березня 2012 року ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Суми, Сумського, Білопільського, Краснопільського районів підпорядкованого УМВС (том 1, а.с. 15).

Однак, відповідач свої зобов`язання за договорами оренди не виконував належним чином, у зв`язку з чим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2015 року у цивільній справі № 592/9414/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Престиж Лайн» про розірвання договору оренди, зобов`язання повернути транспортні засоби та стягнення орендної плати позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, розірвано вказані договори оренди автобусів, зобов`язано ТОВ «Престиж Лайн» повернути ОСОБА_1 транспортні засоби, а саме: автобус марки I-VAN модель А07А, тип автобус - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 та автобус марки І-VAN, модель А07А, тип автобус - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_4 за актом прийому-передачі в належному стані, придатному для використання за цільовим призначенням та стягнуто з ТОВ «Престиж Лайн» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати у сумі 7200 грн (том 1, а.с. 16-17).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 08 лютого 2016 року вказане рішення суду змінено в частині позовних вимог про стягнення орендної плати та стягнуто з ТОВ «Престиж Лайн» на користь ОСОБА_1 орендну плату у сумі 6430 грн (том 1, а.с. 18-20).

Постановою старшого державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 01 березня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 592/9414/15, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми про зобов`язання ТОВ «Престиж Лайн» повернути ОСОБА_1 транспортні засоби, а саме: автобус марки I-VAN модель А07А, тип автобус - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 та автобус марки І-VAN, модель А07А, тип автобус - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_4 за актом прийому-передачі в належному стані, придатному для використання за цільовим призначенням (том 1, а.с. 21).

Під час примусового виконання вказаного виконавчого листа № 592/9414/15, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми виходом державного виконавця за адресою стоянки АДРЕСА_1 , де знаходились вказані транспортні засоби, було встановлено, що автобуси не заводяться, у зв`язку з чим стягувач відмовився прийняти дані транспортні засоби з посиланням на те, що вони не придатні для цільового використання, про що державним виконавцем були складені відповідні акти від 22 березня 2016 року, від 29 березня 2016 року та від 27 квітня 2016 року (том 1, а.с. 22, 24).

10 травня 2016 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження (том 1, а.с. 25), однак ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми 22 червня 2016 року дії державного виконавця щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження були визнані неправомірними, а сама постанова визнана незаконною та скасована (том 1, а.с. 26-28).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 10 серпня 2016 року ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 червня 2016 року була залишена без змін (том 1, а.с. 29-30).

Актом державного виконавця від 15 вересня 2016 року знову був зафіксований неналежний стан автобусів та відмову стягувача отримати у такому стані транспортні засоби (том 1, а.с. 32).

Крім того, 27 вересня 2016 року державним виконавцем був складений акт про перебування спірних транспортних засобів у неналежному стані та про відмову стягувача від їх отримання (том 1, а.с. 33).

Відповідно до висновку експерта від 28 липня 2017 року за № 19/119/9-4/199е, складеного за результатами проведеної комплексної судової автотоварознавчої експертизи, автобус марки I-VAN модель А07А, тип автобус - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 та автобус марки І-VAN, модель А07А, тип автобус - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_4 на момент огляду знаходились в технічно несправному стані. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт автобусу марки І-VAN, модель А07А, тип - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 - 83 926 грн 62 коп., а вартість ремонтно-відновлювальних робіт автобусу марки І-VAN, модель А07А, тип - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 - 53 736 грн 80 коп.; ринкова вартість автобуса марки I-VAN модель А07А, тип автобус - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 , технічно справного, без пошкоджень, з урахуванням показника одометру станом на час проведення огляду складає - 538 883 грн 24 коп., а автобуса марки І-VAN, модель А07А, тип автобус - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , технічно справного, без пошкоджень, з урахуванням одометру станом на час проведення огляду - 528 224 грн 02 коп. (том 1, а.с. 148-158, 159-194).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобілів у сумі 137 663 грн 42 коп., суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на повернення спірного майна у належному стані та можливості ним розпоряджатися було порушено з боку відповідача, так як всупереч рішенню суду останній не повернув позивачу належні йому транспортні засоби у придатному для використання за цільовим призначенням стані.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати, суд першої інстанції вважав, що відповідач всупереч умовам договорів оренди не сплатив позивачу орендну плату за користування автобусами за період з 08 лютого 2016 року по 10 вересня 2019 року у сумі по 4800 грн по кожному з договорів, у зв`язку з чим стягнув з відповідача на користь позивача вказану суму орендної плати у розмірі 9600 грн. Також, установивши обставини того, що станом на день розгляду даної справи судом першої інстанції спірні автобуси відповідачем не повернуті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення неустойки у розмірі подвійної суми орендної плати за весь час прострочення за період з 08 лютого 2016 року по 10 вересня 2019 року у сумі 17200 грн.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача, які виразились у неповерненні позивачу належного йому майна у придатному для використання за цільовим призначенням стані, останньому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, яких той зазнав з приводу позбавлення можливості отримати належне йому майно та розпоряджатися їм на власний розсуд, розмір якої суд з урахуванням вимог розумності і справедливості визначив у сумі 4000 грн.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2, 3 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача завданої йому майнової шкоди у вигляді вартості відновлювального ремонту автобусів, так як матеріалами справи доведено, що відповідач всупереч покладеного на нього судовим рішенням обов`язку не передав позивачу належні йому автомобілі у придатному для використання за цільовим призначенням стані, так як вказані транспортні засоби на час розгляду даної справи судом першої інстанції знаходились в технічно несправному стані, що підтверджується також висновком судової автотоварознавчої експертизи від 28 липня 2017 року за № 19/119/9-4/199е.

Щодо розміру стягнутих судом першої інстанції збитків у вигляді вартості відновлювального ремонту спірних автобусів, то зі змісту апеляційної скарги не вбачається, що відповідач оспорює вказаний розмір.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав суду доказів передачі автобусів у користування відповідачу є безпідставними і не заслуговують на увагу колегії суддів, так як обставини укладення сторонами договору оренди автобусів і, відповідно, факт передачі спірних транспортних засобів відповідачу встановлений судовими рішеннями Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2015 року та рішенням Апеляційного суду Сумської області від 08 лютого 2016 року у цивільній справі № 592/9414/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Престиж Лайн» про розірвання договору оренди, зобов`язання повернути транспортні засоби та стягнення орендної плати, які відповідно до вимог частини 4 статті 82 ЦПК України мають преюдиційне значення.

Колегія суддів погоджується також з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної йому моральної шкоди, право на відшкодування якої виникло у позивача на підставі частини 1 статті 1167 ЦК у зв`язку з неправомірною бездіяльністю відповідача, що полягає у невиконанні рішення суду про повернення позивачу транспортних засобів за актом прийому-передачі в належному стані, придатному для використання за цільовим призначенням.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції відповідно до вимог статті 23 ЦК України врахував глибину моральних страждань позивача, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна та тривалим невиконанням рішення суду про повернення належних йому транспортних засобів у придатному для використання за цільовим призначенням стані, внаслідок чого він був позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, що, як стверджував позивач, негативно вплинуло також і на стан його здоров`я, а також виходячи із засад розумності і справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір відшкодування у сумі 4000 грн.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди з посиланням на те, що між сторонами існують договірні відносини, які виникли з договорів оренди автобусів не заслуговують на увагу колегії суддів, так як матеріалами справи доведено, що у зв`язку з ухваленням судового рішення про розірвання між сторонами договорів оренди автобусів правовідносини з приводу оренди належних позивачу транспортних засобів між позивачем та відповідачем були припинені, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок по виконанню рішення суду про повернення позивачу вказаних транспортних засобів у належному та придатному для використання за цільовим призначенням стані, який той станом на день ухвалення оскаржуваного судового рішення належним чином не виконав. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався саме на протиправну бездіяльність відповідача, пов`язану з тривалим невиконанням рішення суду про повернення автобусів у належному стані, а не на існування між сторонами договірних відносин.

Разом з тим, колегія суддів не може повністю погодитись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків у вигляді орендної плати за період з 01 вересня 2015 року по 01 вересня 2019 року у сумі 9600 грн та неустойки за несвоєчасне повернення автобусів у розмірі 17200 грн, на всього загальну суму 19800 грн, з огляду на наступне.

Пунктами 4.1 та 5.1 укладених між сторонами договорами оренди автобусів від 30 березня 2012 року передбачено, що термін оренди встановлений сторонами з 30 березня 2012 року до 31 грудня 2016 року включно. Розмір орендної плати за цими договорами становить 100 грн на місяць, яка сплачується орендарем щомісячно, передоплатою не пізніше 15-го числа кожного поточного місяця готівкою (том 1, а.с. 14, 15).

Однак, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2015 року вказані договори оренди автобусів було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 08 лютого 2016 року.

Також, вказаним судовим рішенням, зміненим рішенням Апеляційного суду Сумської області від 08 лютого 2016 року в частині позовних вимог про стягнення орендної плати, стягнуто з відповідача ТОВ «Престиж Лайн» на користь позивача ОСОБА_1 орендну плату за період з 01 вересня 2012 року по 31 серпня 2015 року у сумі 6430 грн (том 1, а.с. 16-17, 18-20).

Відповідно до частин 2, 3, 5 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь збитки у вигляді орендної плати за період з 01 вересня 2015 року по 01 лютого 2016 року, тобто, за період, не охоплений судовим рішенням про стягнення орендної плати до моменту набрання законної сили рішенням суду про розірвання договорів оренди автобусів, у загальній сумі 1000 грн (100 грн * 5 місяців * 2 договори).

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи н інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у вигляді орендної плати за весь час невиконання рішення суду про зобов`язання відповідача повернути спірні транспортні засоби, так як матеріалами справи доведено, що зобов`язання відповідача зі сплати орендної плати припинились з моменту набрання законної сили рішенням суду про розірвання договорів оренди автобусів, тобто з 08 лютого 2016 року. Також, стягнувши вказані збитки у вигляді орендної плати за період з 01 вересня 2015 року по 01 вересня 2019 року у сумі 9600 грн, суд першої інстанції, тим самим, вийшов за межі позовних вимог, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в зазначеній частині заслуговують на увагу колегії суддів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення збитків у вигляді орендної плати необхідно змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача збитки у вигляді орендної плати за період з 01 вересня 2015 року по 01 лютого 2016 року у сумі 1000 грн (100 грн орендної плати * 5 місяців * 2 договори оренди автобусів).

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки за несвоєчасне повернення автобусів за період з 08 лютого 2016 року по 10 вересня 2019 року у сумі 17200 грн, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно із статтею 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною 1 статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Таким чином, неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути з відповідача неустойку за весь час неповернення автобусів, тобто з моменту набрання 08 лютого 2016 року законної сили рішенням суду, яким зобов`язано відповідача повернути автобуси у належному, придатному для використання за цільовим призначенням стані до дня ухвалення рішення суду у даній справі (том 2, а.с. 62-69).

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 листопада 2016 року за заявою позивача вжито заходів забезпечення позову та заборонено відповідачу ТОВ «Престиж Лайн» проводити будь-які ремонтно-відновлювальні роботи відносно автобусів марки I-VAN модель А07А, тип - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 та марки І-VAN, модель А07А, тип - D, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_4 до проведення комплексної судової автотехнічної та автотоварознавчої експертизи по даній справі та отримання висновку експерта із зазначенням пошкоджень та суми матеріальних збитків (том 1, а.с. 49).

Таким чином, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що невиконання рішення суду про повернення позивачу належних йому транспортних засобів у придатному для використання за цільовим призначенням стані сталося частково не з вини відповідача, так як у зв`язку із накладенням заборони проводити будь-які ремонтно-відновлювальні роботи відносно спірних автобусів, вжитих відповідно до ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 листопада 2016 року, останній був позбавлений можливості повернути позивачу належне йому майно в обумовленому рішенням суду стані. Разом з тим, ураховуючи обставини того, що відповідач після набрання 08 лютого 2016 року законної сили рішенням суду про розірвання договорів оренди до моменту вжиття заходів забезпечення позову ухвалою суду від 11 листопада 2016 року не повернув позивачу майно з орендного користування, тому колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка у розмірі подвійної суми орендної плати за кожний автобус за період з 08 лютого 2016 року по 11 листопада 2016 року, тобто за 9 місяців, що становить 3600 грн (100 грн * 2 * 9 місяців) * 2 договори, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в зазначеній частині необхідно змінити.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в частині стягнення збитків у вигляді орендної плати та неустойки за несвоєчасне повернення автобусів з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а висновки суду в цій частині неповністю відповідають обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції в зазначеній частині необхідно змінити та стягнути з відповідача на користь позивача збитки у вигляді орендної плати за період з 01 вересня 2015 року по 01 лютого 2016 року у сумі 1000 грн, а не за період з 01 вересня 2015 року по 01 вересня 2019 року у сумі 9600 грн, як помилково визначив суд першої інстанції, а також неустойки за несвоєчасне повернення автобусів за період з 08 лютого 2016 року по 11 листопада 2016 року у сумі 3600 грн, а не за період з 08 лютого 2016 року по 10 вересня 2019 року у сумі 17200 грн, як помилково визначив суд першої інстанції.

В іншій оскаржуваній частині щодо задоволення позовних вимог про стягнення майнової шкоди у вигляді вартості ремонтно-відновлювальних робіт спірних транспортних засобів та часткового задоволення позовної вимог про стягнення моральної шкоди рішення суду є законним і обґрунтованим, так як суд першої інстанції ухвалив судове рішення в вказаній частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому рішення суду в зазначеній необхідно залишити без змін.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин 7, 8 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Таким чином, ураховуючи обставини того, що рішення суду в частині стягнення майнової шкоди у вигляді вартості ремонтно-відновлювальних робіт залишено без змін, а в частині стягнення збитків у вигляді орендної плати та неустойки - змінено в частині розміру відшкодування, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2019 року у даній справі.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні, тому позивачу пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору та витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи. Зокрема, позовні вимоги задоволено на 67,54 % (146263,42 грн * 100 % / 216570,06 грн), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1908 грн 34 коп.: (2165,70 грн + 275,60 грн + 384,20 грн) * 67,54 %, а не 2126,20 грн, як визначив суд першої інстанції, а також судові витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи у сумі 685 грн 67 коп. (67,54 % від 1015,20 грн).

Крім того, оскільки в позові відмовлено на 32,46 %, тобто, спір вирішено на користь відповідача на 32,46 % (100 % - 67,54 %), тому відповідачу підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 820 грн 20 коп. (32,46 % від 2526,80 грн, які належало сплатити при подачі апеляційної скарги), які необхідно стягнути з позивача на його користь.

Керуючись статтями 367, 374, 376 ч. 1, пунктами 1, 4, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Лайн» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 вересня 2019 року в частині стягнення збитків у вигляді орендної плати та неустойки за несвоєчасне повернення автобусів змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Лайн» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_10 ) збитки у вигляді орендної плати за період з 01 вересня 2015 року по 01 лютого 2016 року у сумі 1000 (одна тисяча) гривень та неустойку за несвоєчасне повернення автобусів за період з 08 лютого 2016 року по 11 листопада 2016 року у сумі 3600 (три тисячі шістсот) гривень.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 вересня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Лайн» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_10 ) судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1908 ( одна тисяча дев`ятсот вісім) гривень 34 копійки та судові витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи у сумі 685 (шістсот вісімдесят п`ять) гривень 67 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_10 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Лайн» () судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 820 (вісімсот двадцять) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складене 21 грудня 2019 року.

Головуючий - І.В.Орлов (суддя-доповідач)

Судді: Т.А.Левченко

О.І. Собина