ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1812/16-ц Номер провадження 22-ц/814/3336/19Головуючий у 1-й інстанції Атаманова С. Ю. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.

секретар: Ткаченко Т.І.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну ОСОБА_1

на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2019 року (повний текст складено 15 жовтня 2019 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Глобинської міської ради Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року позивач звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до Глобинської міської ради, посилаючись на те, що 28.08.2015 року на веб-ресурсі Глобинської міської ради Полтавської області (http://globyne-rada.gov.ua) було розміщено статтю під назвою «Буря в склянці води, або коли емоції не зовсім доречні», в якій частина інформації стосовно позивача не відповідала дійсності, була недостовірною і такою, що порушувала його право на повагу до честі, гідності та ділової репутації, оскільки позивач, будучи публічною особою, в цей час перебував на посаді заступника голови Глобинської районної державної адміністрації, займався громадською діяльністю як член громадської організації «Громадський рух «За розвиток і процвітання Глобинщини» та балотувався в 2015 році на посаду міського голови м. Глобине.

Так, недостовірною і неправдивою, на думку позивача, є інформація, яка міститься у вказаній статті про те, що позивач: 1) «…дозволив собі вчиняти порушення законності, які як державний службовець, та і взагалі, як громадянин, не мав права робити, розпочавши передвиборну агітацію з фальсифікації та перекручень певних фактів», оскільки подібних дій позивач не допускав; 2) «…забув про заповідь ст.40 Закону України «Про корупцію», що державні службовці зобов`язані при виконанні своїх службових повноважень дотримуватися політичної нейтральності, уникати демонстрації у будь-якому вигляді власних політичних переконань або поглядів, не використовувати службові повноваження в інтересах політичних партій чи їх осередків або окремих політиків», оскільки позивач не порушував принцип нейтральності державного службовця та не міг порушувати норму закону «Про корупцію», якого не існує у законодавчій системі України; 3) «…в порушення інших Законів, зокрема ст.8 Закону України «Про рекламу» став використовувати зображення Державного Герба України, Державного Прапора України у рекламі свого громадського руху, що забороняється робити. Така ж заборона передбачена і ст.18 Закону України «Про об`єднання громадян», яка забороняє політичним партіям мати символіку, яка відтворює державні символи України. А саме такі зображення державних символів були розміщені на агітаційній палатці цієї громадської організації, батуті та навіть прикріплені до державних прапорців, які роздавали від імені цієї громадської організації з прізвищем та іменем державного діяча Володимира Молодчина. Як особа, що перебуває на такій посаді, яка покликана сприяти виконанню законів та Конституції України в районі, сама ж їх відверто і прилюдно безсоромно порушує? Однак, і цього разу на сесії ради в присутності депутатів ОСОБА_4 так і не визнав неправильності своїх дій та порядку вирішення суспільно-важливих проблем», оскільки позивач не вчиняв порушень вищевказаних норм законодавчих актів.

Окрім того, вказував, що опублікована відповідачем стаття містить образливі висловлювання на адресу позивача, а саме: 1) «Як на свої роки дуже зарано дістався крісла заступника голови районної державної адміністрації» 2) «… з якогось дива зголосився бути лідером громадського руху. Раніше теж були якісь такі месії-шарлатани, які щоб заробити собі статки, ким себе тільки не оголошували, аби довірливих людей надурити та відібрати в них кошти і майно. Цей же в такий спосіб хоче дорватись до влади. Та якої ще влади потрібно, якщо вибачте пан, чи державний службовець - друга за посадою особа в районі. Керуй. Так ні щось не так. Можливо, «клепиків» чи пак глузду не вистачає, чи керівного хисту»; 3) «…Володя Молодчин…»; 4) «…використовує свою посаду не для вирішення проблем Глобинщини, не на користь громади, а для здобуття власного дешевого популізму…».

З огляду на викладене прохав суд визнати недостовірною зазначену вище інформацію, розміщену (опубліковану) в мережі Інтернет на веб-ресурсі Глобинської міської ради Полтавської області в статті «Буря в склянці води, або коли емоції не зовсім доречні» та зобов`язати відповідача спростувати дану інформацію шляхом розміщення (опублікування) в мережі Інтернет, а саме: на веб-ресурсі Глобинської міської ради Полтавської області (globynska-gromada.gov.ua), з урахуванням її уточнення під час підготовчого провадження, повідомлення про ухвалене судове рішення по даній цивільній справі, включаючи публікацію резолютивної частини даного судового рішення.

Оскільки поширення вказаної недостовірної інформації про позивача відбулось через образливі висловлювання на його адресу, що були виражені в брутальній, принизливій та непристойній формі, що ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію, прохав суд стягнути з відповідача завдану такими діями моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2019 року в позові ОСОБА_1 до Глобинської міської ради Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, відмовлено повністю.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судом не здійснено розподіл судових витрат між сторонами по справі.

З цим рішенням не погодився позивач, який, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що зазначена в позові поширена відповідачем інформація в статті «Буря в склянці води, або коли емоції не зовсім доречні» не відповідає дійсності, є недостовірною і такою, що порушує його право на повагу до його гідності, честі а також негативно впливає на його ділову репутацію, оскільки ОСОБА_1 є публічною особою, перебував, на час публікації, на посаді першого заступника голови Глобинської РДА, займався громадською діяльністю, (є членом Громадської організації «Громадський рух «За розвиток і процвітання Глобинщини» та Громадської організації «Рибалки Глобинщини»), а в жовтня 2015 року балотувався на посаду міського голови м. Глобине.

Окрім того, вказує, що наведена стаття містить образливі висловлювання на адресу позивача, які ганьблять його гідність, честь та ділову репутацію та були сформульовані в брутальній, принизливій та непристойній формі.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що: «Вказані висловлювання не носять характер образ (хоча і висловлені в агресивній формі), а є критичними по відношенню до причетної до даної обставини людини позивача по справі, та є вираження погляду автора статті на вказані події» не відповідає дійсності, як і те, що: «у вказаній статті були поширені оціночні судження».

В поданому відзиві на апеляційну скаргу Глобинська міська рада вказує на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, а тому прохає залишити його в силі.

Вказують, що дана публікація носила критично-полемічний характер, та стосувалась важливої на той час проблеми, актуальність якої використав ОСОБА_1 , як лідер «Громадського руху «За розвиток і процвітання Глобинщини», громадського об`єднання, створеного напередодні місцевих виборів в липні 2015 року, а саме, можливості функціонування будинку для ветеранів в м. Глобине.

Зазначають, що вказана стаття з`явилась у зв`язку з діями позивача, а саме він, будучи достатньо наділений владними повноваженнями, жодного разу не звернувся ні з відповідними письмовими зверненнями, ні особисто до міської ради з питань, які стосуються проблеми припинення діяльності будинку ветеранів.

Відтак, зауважують, що фактично поведінка позивача, який публічно закликав міську раду відкрити вказаний заклад в м. Глобине та взяти його на своє бюджетне утримання, була звичайним політичним піаром, вчиненим в порушення діючого фінансового законодавства України, оскільки міська рада не вправі здійснювати відповідні дії по відкриттю та фінансуванню будинку для ветеранів.

Вказують, що саме така поведінка позивача і отримала оціночні судження в критично-полемічній публікації «Буря в склянці води, або коли емоції не зовсім доречні».

Вважають, що жодна моральна шкода позивачу діями міської ради завдана не була, за відсутності негативних наслідків, ОСОБА_1 продовжував працювати на відповідній посаді державної служби, та безперешкодно приймав участь у місцевих виборах, як кандидат на посаду міського голови.

В поясненні на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_3 , який був присутній на сесії Глобинської міської ради 27.08.2015р., в якій брав участь за власною ініціативою перший заступник голови Глобинської РДА Молодчин В.П., зазначає, що позивач, будучи державним службовцем, всупереч вимог ЗУ «Про державну службу», представляв інтереси громадського руху «За розвиток і процвітання Глобинщини», при цьому його позиція по питанню щодо можливості функціонування в м. Глобине будинку ветеранів та висловлені ним безпідставні звинувачення на адресу міської ради та її депутатів в небажанні вирішувати проблеми ветеранів та публічно закликав їх відкрити такий заклад в м. Глобине та взяти його на своє бюджетне утримання, була категорично протилежною офіційній позиції державної установи, яку він повинен був представляти, а саме Глобинської РДА, яку висловив під час виступу на цій же сесії керівник ОСОБА_5 . Вакуленко, та яка зводилася до спільного пошуку шляхів до можливості відкриття вказаного закладу у місті, наштовхнула присутніх на сесії на думку, що ним ( ОСОБА_1 ), здійснюється звичайний передвиборчий політичний піар, оскільки подібні заклади утворюються за відповідним рішенням облдержадміністрацій та фінансуються з обласного бюджету.

Вказує, що на зауваження депутатів міської ради, міського голови С. Джуся щодо спільного пошуку шляхів вирішення піднятого ним питання В. Молодчин не реагував, поводив себе зухвало, а тому присутні на сесії депутати зрозуміли його поведінку як звичайний передвиборчий піар, окрім того, мало знаючи його на той час як людину і посадовця, припустили, що через свою молодість та відсутність досвіду він не розуміє бюджетних відносин і повноважень органів місцевого самоврядування. Тому, по закінченню сесії міської ради, депутати, обурені поведінкою ОСОБА_6 під час проведення сесії, його безпідставними та надуманими обвинуваченнями в небажанні депутатів міської ради вирішити питання відкриття в місті будинку ветеранів, а також постійними акціями з розповсюдження агітаційних матеріалів громадським рухом «За розвиток і процвітання Глобинщини», де розміщувалися вигадані і перекручені та відверто неправдиві відомості щодо діяльності міської ради та її керівників, запропонували розмістити інформацію щодо поведінки ОСОБА_1 на сесії міської ради з критичними зауваженнями щодо його дій під час проведення сесії та підготувати звернення до правоохоронних органів про ознаки порушень ним вимог чинного законодавства.

Зазначає також, що саме така поведінка позивача і отримала оціночні судження в критично-полемічній публікації «Буря в склянці води, або коли емоції не зовсім доречні», при підготовці якої він, ОСОБА_3 , брав участь, при цьому переконаний, що в цій статті не порушується право позивача на повагу до честі, гідності та відсутні ознаки негативного впливу на його ділову репутацію, оскільки він є публічною особою. В даній критично-полемічній публікації мова якраз іде про публічну особу-державного службовця, а не його особисте життя чи риси характеру; критиці та оціночним судженням якраз піддається його діяльність як посадової особи-заступника голови Глобинської РДА.

Звертаючись до Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації від 12.02.2004р., схваленої Комітетом Міністрів Ради Європи, наголошує, що «політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному…рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. .Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати».

З огляду на наведене вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого суду є законним та обгрунтованим.

У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав та прохав її задовольнити.

Представник відповідача та третя особа проти задоволення апеляційної скарги заперечували, прохали її відхилити з підстав, викладених у відзиві та поясненні, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 на дату виникнення спірних правовідносин перебував на посаді першого заступника голови Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області (т.1, а.с.10).

З інформаційного бюлетеню громадської організації «Громадський рух «За розвиток і процвітання Глобинщини» убачається, що позивач по справі був членом цієї громадської організації, що не заперечувалося позивачем (т.1, а.с.147-147а).

03.08.2015 року між Глобинською міською радою в особі голови Джуся С.В. («Замовник») та гр-ном ОСОБА_3 було укладено договір №292 про надання інформаційних послуг, відповідно до якого предметом договору є підготовка та розміщення у засобах масової інформації аналітичної інформації, статей, оголошень, тощо з метою інформування населення територіальної громади про діяльність Замовника; підготовка текстів виступів міського голови; розміщення на офіційному веб-сайті Замовника матеріалів, що підлягають оприлюдненню; організація та проведення зборів, зустрічей з представниками громадськості, засобів масової інформації; виконання інших замовлень. Строк дії договору до 31.12.2016 року (т.1, а.с.232-234).

28.08.2015 року в мережі Інтернет на веб-ресурсі Глобинської міської ради Полтавської області (http://globyne-rada.gov.ua) була розміщена стаття «Буря в склянці води, або коли емоції не зовсім доречні» в якій зазначено наступне (мовою оригіналу):

абзац 1 «В четвер, 27 серпня 2015 року, в залі для засідань міської ради відбулася чергова 57 сесія Глобинської міської ради. Особливістю цієї сесії міської ради було те, що на зібрання депутатів міської ради для участі в роботі сесії прибули голова Глобинської районної державної адміністрації Вакуленко В.О., перший заступник голови Глобинської районної державної адміністрації Молодчин В.П., заступник районного військового комісара Осадчук М.В., начальник управління праці та соціального захисту населення Глобинської районної державної адміністрації Шебедя Н.А., начальник територіального центру Галущенко М.Т., голова районної організації ветеранів, депутат Глобинської районної ради Мошляк І.К. та представники ветеранської організації району Подорожній В.О. та ОСОБА_7 »;

абзац 2 «Поява таких поважних і шанованих людей була пов`язана з тим, що першим питанням повістки денної було розгляд звернення голови Глобинської районної організації ветеранів ОСОБА_8 . щодо передачі в оренду колишнього будинку ветеранів, що розміщується за адресою: АДРЕСА_1 . Розгляд цього питання був пов`язаний з заходами по відкриттю будинка ветеранів в м.Глобине. Розглядаючи це питання, Глобинський міський голова зауважив, що на сьогодні задовольнити звернення не має можливості, бо у відповідності до частини 7 статті 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» забороняється проводити відчуження, передачу в оренду (користування), заставу (іпотеку), лізинг, концесію, оперативне управління об`єктів комунальної власності територіальних громад, що об`єдналися, з дня набрання чинності рішення про утворення об`єднаної територіальної громади...об`єднання громад в Глобинську міську об`єднану територіальну громаду відбулося згідно рішення Полтавської обласної ради від 13 серпня 2015 року»;

абзац 4 «Однак така відповідь відразу ж була використана як привід для звинувачень депутатів Глобинської міської ради в небажанні розглядати питання відкриття будинку ветеранів та утримання його за рахунок бюджету міської ради. Дещо емоційний виступ голови районної ветеранської організації Івана Мошляка, можна було зрозуміти, він неодноразово звертався в районні інстанції, на сесію районної ради з проханням сприяти у відкритті будинку ветеранів, однак всі інстанції дружньо кивають в бік міської ради і, як кажуть, віз і нині там…»;

абзац 6 «Дещо більш врівноваженим був виступ голови Глобинської районної державної адміністрації Василя Вакуленко… Що стосується створення будинку ветеранів в м.Глобине, то він закликав морально підтримати такий захід, а також, що необхідно вирішувати питання утримання такого закладу за рахунок співфінансування його з бюджетів міської та районної рад. В тім, як конкретно вирішити це питання з його уст так і не прозвучало. Мовляв, думайте Ви»;

абзац 7 «Потім напросився на слово і ще один державний службовець, друга людина в районі за посадою - перший заступник голови Глобинської районної державної адміністрації Володимир Молодчин. Цей виступаючий став обвинувачувати міську раду, депутатів в тому, що вони умисне закрили будинок ветеранів, а майно, що було розікрали»;

абзац 8 «Те що міська рада не мала відношення до громадської організації «Соціальний захист», яка управляла і майном, і коштами будинку ветеранів, та не приймала рішення про припинення її діяльності й закриття будинку ветеранів, його не цікавило. В ході подальшого виступу Володимира Молодчина депутатам стало зрозуміло, що його взагалі то не цікавить питання конкретного вирішення проблем відкриття та функціонування в м.Глобине будинку ветеранів…»;

абзац 9 «Міський голова Станіслав Джусь запитав у Володимира Молодчина, як він, державний службовець такого рангу в районі, не прийшов, не порадився з міським головою з приводу вирішення тих чи інших проблем, не звернувся до сесії міської ради, так як мав на це право, і не тільки як посадова особа, а як і кожен житель міської ради, а дозволив собі вчиняти порушення законності, які як державний службовець, та і взагалі, як громадянин не мав права робити, розпочавши передвиборну агітації з фальсифікацій та перекручень певних фактів»;

абзац 10 «Тут, слід зауважити, що у Володимира Молодчина, як першого заступника голови Глобинської районної державної адміністрації достатньо повноважень, щоб будь-яке питання вирішити законним шляхом, хоча б і ту ж проблему будинку ветеранів. Здавалось, що тобі треба, молодий, розумний здібний. Як на свої роки, життєвий досвід та здобутки дуже зарано дістався крісла заступника голови районної державної адміністрації. Здається, що ще треба. Твори добро в ім`я громади та людей глобинських. Адже для цього в тебе є всі важелі державного посадовця. Однак ні, з якогось дива зголосився бути лідером громадського руху. Раніше теж були якісь такі месії-шарлатани, які щоб заробити собі статки, ким себе тільки не оголошували, аби довірливих людей надурити та відібрати в них кошти і майно. Цей же в такий спосіб хоче дорватись до влади. Та якої ще влади потрібно, якщо вибачте пан, чи державний службовець - друга за посадою особа в районі. Керуй. Так ні щось не так. Можливо, «клепиків» чи пак глузду не вистачає, чи керівного хисту»;

абзац 11 «До речі за глузду. Не знаємо, куди дивляться там особи, які повинні наглядати за законністю, де ті органи, що борються з корупцією, якщо Володя Молодчин забув про заповідь статті 40 Закону України «Про корупцію», що державні службовці зобов`язані при виконанні своїх службових повноважень дотримуватися політичної нейтральності, уникати демонстрації у будь-якому вигляді власних політичних переконань або поглядів, не використовувати службові повноваження в інтересах політичних партій чи їх осередків або окремих політиків»;

абзац 12 «Уникнув. Та так уникнув, що в порушення інших Законів, зокрема ст.8 Закону України «Про рекламу» став використовувати зображення Державного Герба України, Державного Прапора України у рекламі своєї громадського руху, що забороняється робити. Така ж заборона передбачена і ст.18 Закону України «Про об`єднання громадян» яка забороняє політичним партіям мати символіку, яка відтворює державні символи України. А саме такі зображення державних символів були розміщені на агітаційній палатці цієї громадської організації, батуті та навіть прикріплені до державних прапорців, які роздавали від імені цієї громадської організації глобинцям з прізвищем та іменем державного діяча Володимира Молодчина»;

абзац 13 «Як особа, що перебуває на такій посаді, яка покликана сприяти виконанню законів та Конституції України в нашому району, сама ж їх відверто і прилюдно безсоромно порушує?»;

абзац 14 «Однак, і цього разу на сесії ради в присутності депутатів рада ОСОБА_9 Молодчин так і не визнав не правильності своїх дій та порядку вирішення суспільно-важливих проблем»;

абзац 15 «Тоді вже присутнім депутатам ради остаточно стало зрозуміло, що для нього не потрібно, щоб ця проблема з будинком ветеранів була вирішена, йому вона потрібна для власного дешевого піару»;

абзац 17 «По закінченню розгляду цього питання присутні гості залишили зал засідань. Депутати ж переконавшись, що ОСОБА_4 , використовує свою посаду не для вирішення проблем Глобинщини, не на користь громади, а для здобуття власного дешевого популізму, проголосували за пропозицію депутата ОСОБА_10 про направлення відповідних звернень, щодо «діяльності» цього державного службовця до керівників державних адміністрацій району та області, а також правоохоронних органів» (т.1, а.с.8-9).

Оскільки обставини щодо змісту статті, дати її опублікування та розміщення на веб-сайті Глобинської міської ради, сторонами під час судового розгляду в суді першої інстанції визнавались, то, відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню.

Постановою Глобинської міської виборчої комісії №5 від 29.09.2015 року затверджено подання самовисуванців кандидатів на посаду голови Глобинської міської об`єднаної територіальної громади, у т.ч. ОСОБА_11 та позивача ОСОБА_1 (т.1, а.с.150).

Також, постановою Глобинського районного суду Полтавської області від 12.05.2016 року визнано неправомірними дії Глобинської міської ради в частині прийняття рішення «Про протиправну поведінку першого заступника голови Глобинської райдержадміністрації Молодчина В.П.» №531 від 27.08.2015 року, визнано неправомірним та скасовано вказане рішення.

При цьому з описової частини постанови суду вбачається, що вказаним рішенням Глобинської міської ради було зобов`язано Глобинського міського голову Джуся С.В. направити звернення до голови Полтавської обласної державної адміністрації Головка В.А. та голови Глобинської районної державної адміністрації Вакуленка В.О. про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 ; зобов`язано Глобинського міського голову Джуся С.В. направити звернення до правоохоронних органів для проведення перевірки та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (т.1, а.с.25-26).

Як установлено місцевим судом та не заперечується сторонами по справі, вказана постанова в апеляційному порядку оскаржена не була.

Відтак, вчинення позивачем ОСОБА_1 будь - яких протиправних дій, підтверджених судовим рішенням, яке набрало законної сили, під час судового розгляду справи в суді першої інстанції встановлено не було.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що, розміщена на сайті відповідача інформація у вигляді опублікованої статті «Буря в склянці води, або коли емоції не зовсім доречні», яка лише в частині стосувалась ОСОБА_1 , відображала критичну оцінку її автором ситуації, яка склалася під час розгляду на сесії Глобинської міської ради питання про функціонування будинку ветеранів в м. Глобине, мотивів поведінки позивача та допущених ним висловлювань під час обговорення даного питання, а також оцінку його дій та компетентності як посадової особи місцевого органу виконавчої влади та члена громадської організації. Визначено, що вказані висловлювання не носять характер образ (хоча і висловлені в агресивній формі), а є критичними по відношенню до причетної до даної обставини людини - позивача у справі, та є вираженням погляду автора статті на вказані події.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Аналогічні положення є й у міжнародних актах з прав людини. Нормами ЦК України кожному гарантується право на повагу до його гідності та честі (ч.1 ст. 297 ЦК України), гідність і честь є недоторканними (ч.2 ст. 297 ЦК України).

У разі порушення права фізичної особи на честь і гідність вона вправі звернутися до суду з відповідним позовом про захист її гідності та честі (ч.3 ст.297 ЦК України).

При цьому статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань .

З п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 вбачається, що Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

В пункті 4 даної Постанови зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Окрім того, відповідно до статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. (п. п. 5-6 даної Постанови)

Також, за нормою ст.29Закону України «Про інформацію» суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації…

Така інформація надає йому можливість здійснити її оцінку самостійно, на основі всієї сукупності фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації, а особливо тих, що розповсюджуються лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями.

З урахуванням необхідності громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб, інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців та публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики і оцінки поведінки є більш ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина.

Відтак, публічна особа, державний службовець повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у т.ч. й у грубій формі, прискіпливої уваги і підвищеної зацікавленості суспільства до його діяльності та особистого життя тощо, адже обираючи кар`єру публічної особи вони свідомо погодились на таку увагу.

Резолюція №1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість особистого життя визначає, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті…

Згідно ст.1 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» (далі-Закон) місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Перший заступник та заступники голів місцевих державних адміністрацій виконують обов`язки, визначені головами відповідних державних адміністрацій, і несуть персональну відповідальність за стан справ на дорученій їм ділянці роботи (ч.1 ст.10 Закону).

Фінансове забезпечення місцевих державних адміністрацій здійснюється за рахунок Державного бюджету України (ч.1 ст.47 Закону).

З огляду на наведене судом першої інстанції вірно встановлено, що на дату розміщення, 28.08.2015 року, на офіційному сайті відповідача статті під назвою «Буря в склянці води, або коли емоції не зовсім доречні», позивач по справі ОСОБА_1 був публічною особою, оскільки обіймав публічну посаду-першого заступника голови Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області та здійснював громадську діяльність як член громадської організації «Громадський рух «За розвиток і процвітання Глобинщини», а тому межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього були значно ширшими, оскільки позивач безпосередньо відігравав важливу роль у діяльності місцевого органу виконавчої влади та вирішенні питань, віднесених до його повноважень, внаслідок чого безпосередні дії позивача становили суспільний інтерес.

З урахуванням того, що позивач на час виникнення спірних правовідносин був публічною особою, місцевим судом було враховано також положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації від 12.02.2004р., схваленої Комітетом Міністрів Ради Європи, у ст.ст.3,4,6 якої зазначено, що, оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. .Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Враховуючи вищевикладене, місцевим судом вірно визначено, що вказані спірні висловлювання не носять характер образ (хоча і висловлені в агресивній формі), а є критичними по відношенню до причетної до даної обставини людини - позивача у справі, та є вираженням погляду автора статті на вказані події. Тобто, вони є оціночними судженнями автора статті - ОСОБА_3 , щодо використання позивачем своєї посади не для вирішення проблем Глобинщини, не на користь громади, а для здобуття власного популізму, грунтувалися на його особистому трактуванні даної інформації, отриманої з іншого джерела - від депутатів Глобинської міської ради за результатами розгляду зазначеного вище питання.

При цьому, критично оцінюючи вказані судження, поширені у спірній статті, місцевим судом було вірно визначено, що вони були висловлені з урахуванням загальної стилістики, викладеної в ній інформації, з дотриманням розмовного стилю (широке використання загальновживаних слів; експресивність та емоційне забарвлення мовлення).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що викладена в статті інформація є вираженням суб`єктивної думки третьої особи ОСОБА_3 , як її автора, тобто оціночним судженням ситуації, що склалась навколо питання створення будинку ветеранів в м. Глобине, з наданням відповідної оцінки ситуації, тобто є не твердженням про факти, а є оцінкою отриманої інформації та власними висновками третьої особи по справі щодо отриманої інформації.

Право на власне тлумачення обставин справи є виявом реалізації конституційного права на свободу думки, свободу слова та вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Відтак, відповідні висновки ОСОБА_3 , висловлені у спірній статті, не можуть бути ані спростовані, ані підтверджені, а тому не можуть бути предметом спору, оскільки є оціночними судженнями, право на висловлення яких особі надано Конституцією України.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши, що спірні висловлювання в є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню, суд першої інстанцій правильно вирішив спір по суті та ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення про відмову в позові, яке не підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що спірна поширена відповідачем інформація в статті «Буря в склянці води, або коли емоції не зовсім доречні» не відповідає дійсності, є недостовірною і такою, що порушує його право на повагу до його гідності, честі а також негативно впливає на його ділову репутацію, колегія суддів оцінює критично, з урахуванням наведеного вище, оскільки поширена у статті інформація, є оціночним судженням її автора, щодо відповідних обставин,, не встановлює жодних фактів, а тому спростуванню не підлягає.

Жодних належних та допустимих доказів, того, що вказана стаття містить образливі висловлювання в адресу позивача, які ганьблять його гідність, честь та ділову репутацію та були сформульовані в брутальній, принизливій та непристойній формі, матеріали справи не містять, відтак, вказані твердження апелянта, суд до уваги не приймає.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимог про визнання відповідної інформації, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, та її спростування, та оскільки відповідні вимоги задоволенню не підлягають, то відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди, що вірно визначено місцевим судом за відсутності належних та допустимих доказів завдання відповідної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться фактично до незгоді із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ П.С. Абрамов

Л.І. Пилипчук