Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 607/560/17-ц

провадження № 61-30200св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Лесько А. О. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2017 року у складі судді Братасюка В. М. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Костіва О. З., Сташківа Б. І., Хоми М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно одержаний коштів.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 Тернопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області було призначено пенсію, однак 10 лютого 2016 року остання виїхала за кордон на постійне місце проживання у Польщу, не повідомивши про залишення території України, внаслідок чого виникла переплата пенсії за період з 01 березня 2016 року по 01 вересня 2016 року на загальну суму 8 676,80 грн.

У зв'язку з цим позивач вважає, що вказані грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню відповідно до статей 49, 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статті 1212 ЦК України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року, в задоволені позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих коштів у розмірі 8 676,80 грн, які є пенсійною виплатою, призначеною їй Тернопільським об`єднаним УПФ України Тернопільської області, а тому відповідно до статті 1215 ЦК України зазначена сума поверненню не підлягає.

У липні 2017 року Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не повідомила управління пенсійного фонду, що виїхала за кордон на постійне місце проживання, внаслідок чого отримала переплату пенсії на суму 8 676,80 грн. Проте, суди безпідставно не врахували наведені обставини та не застосували до спірних правовідносин норм статей 49, 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що відповідно до листа Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області від 09 вересня 2016 року № 02/12549, 10 лютого 2016 року ОСОБА_1 виїхала на постійне місце проживання у Польщу (а. с. 2).

Згідно довідки від 05 жовтня 2016 pоку, виданої Тернопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Тернопільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області і отримує пенсію за віком особам, зайнятим на підземних роботах; за період з 01 березня 2016 року по 01 вересня 2016 року виникла переплата пенсії на загальну суму 8 676, 80 грн (а. с. 3).

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Тобто, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання.

Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду України, прийнятій у справі №6-91цс14 від 02 липня 2014 року, і у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в справі № 545/163/17.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Разом з цим рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту 2 пункту 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визнано неконституційним положення щодо припинення виплати пенсій громадянам України, які проживають за кордоном, та скасовано відповідне положення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд, зокрема, зазначив: «Оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами».

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, урахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для повернення виплаченої відповідачу пенсії як безпідставно отриманої.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

Доводи касаційної скарги Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки.

В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргуТернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

А. А. Калараш

С. П. Штелик