Провадження №2/155/576/19
Справа №155/678/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Адамчук Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Федонюк О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно.

Мотивує свій позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_4 . Після її смерті залишилося спадкове майно, зокрема, житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , земельна ділянка відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 та право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,64 га (0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських та побутових будівель і споруд та 0,39 га для ведення особистого підсобного господарства), які були передані у приватну власність ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області від 09 грудня 1993 року №13/2 в порядку спадкування за заповітом та законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки остання за життя не завершила приватизацію земельних ділянок та не виготовила правовстановлюючі документи на них. Враховуючи, що після її смерті позивач прийняла спадщину, є спадкоємцем за заповітом та законом, просить поданий позов задовольнити.

Позивач, ОСОБА_1 , в заяві до суду просила справу слухати у її відсутність, позов підтримала повністю, просила його задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнав повністю, щодо задоволення позову не заперечує, справу просив слухати у його відсутність.

Відповідач, ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнав повністю, щодо задоволення позову не заперечує, справу просив слухати у його відсутність.

Представник відповідача - Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області, в судове засідання не з`явилася, однак в своїй заяві до суду позов визнала повністю, не заперечує щодо задоволення позову. Справу просить слухати у її відсутність.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

За змістом ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України у випадку визнання відповідчем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленому статтею 206 цього кодексу.

Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення.

Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1235 ЦК України надається право заповідачу на призначення спадкоємців.

Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

А відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

З заповіту, складеного ОСОБА_4 25 жовтня 2000 року, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області та зареєстровано в реєстрі за №100 видно, що вона належну їй земельну частку (пай) заповіла позивачу ОСОБА_1 .

Згідно з свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою державного нотаріуса від 06 червня 2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 було відмовлено.

Документами про родинні відносини стверджується, що позивач є внучкою померлої ОСОБА_4

Довідкою Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області №375 від 04 червня 2019 року стверджується, що заповіт ОСОБА_4 не змінений та не скасований. Спадкоємцями майна після її смерті є сини ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Спадкоємицею за заповітом є її внучка ОСОБА_1 .

З спадкової справи після померлої ОСОБА_4 видно, що від імені ОСОБА_1 до державної нотаріальної контори надходила відповідна заява про прийняття спадщини. Інші спадкоємці з заявами не зверталися.

З заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вбачається, що вони відмовляються від прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , належали земельні ділянки відповідних розмірів

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом та за законом п`ятої черги після померлої ОСОБА_4 , прийняла спадщину.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

А тому, суд вважає, що слід визнати в порядку спадкування за заповітом право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 та за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , як на спадкове майно померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з рішенням Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області №13/2 від 09 грудня 1993 року, ОСОБА_4 було безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га та земельну ділянку для ведення підсобного господарства площею 0,39 га.

Перехідними положеннями Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину за законом та заповітом. Успадкувавши спадкове майно, вона успадкувала право на завершення приватизації, яке мав за життя спадкодавець, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації та зареєструвати своє право на спадкове майно.

Згідно з роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у п.3.5 визначено, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право.

За таких обставин, суд вважає, що позивач, прийнявши спадщину після смерті спадкодавця, набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останньому, включно із правом на завершення приватизації земельних ділянок, у зв`язку з чим, суд вважає, позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 19, 200, ч.4 ст.206, ст.ст.247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.392, 1217, 1218, 1222, 1223, 1235, 1258, 1265 ЦК України, ст.125 Земельного кодексу України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати в порядку спадкування за заповітом право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , як на спадкове майно померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати в порядку спадкування за законом п`ятої черги право власності ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , як на спадкове майно померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати в порядку спадкування за законом п`ятої черги за ОСОБА_1 право на завершення приватизації та реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських та побутових будівель і споруд та земельної ділянки, площею 0,39 га для ведення особистого підсобного господарства, які були передані у приватну власність ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області від 09 грудня 1993 року №13/2, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий: /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Горохівського районного суду Адамчук Г.М.