Справа № 309/3494/19
Провадження № 2-о/309/216/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: судді Довжанина М.М.

за участі секретаря судового засідання Данило І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє на підставі довіреності ОСОБА_2 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь Сергій Іванович, Хустський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з даною заявою, посилаючись на те, що він являється єдиним родичем та спадкоємцем нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , власниками якої за життя були його двоюрідний брат ОСОБА_3 та племінник ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 травня 2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. із заявою про прийняття спадщини за законом за своїм двоюрідним братом ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Хуст та до дня смерті постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , , яка була зареєстрована за №176.

Під час шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_5 у них народився син ОСОБА_4 . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвали шлюб.

Відповідно до довідки № 2957 від 27.06.2007 року, виданої Хустським державним підприємством техінвентарізації домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано в бюро технічної інвентаризації за громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної власності.

Єдиним можливим спадкоємцем 1/2 частини квартири міг бути син ОСОБА_3 ОСОБА_4 , однак ІНФОРМАЦІЯ_3 він помер на неконтрольованій Україною території, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 1063.

Оскільки смерть ОСОБА_4 наступила у 2016 році, а його батько ОСОБА_3 помер у 2019 року, фактично ОСОБА_3 успадкував майно свого сина ОСОБА_4 , адже на момент смерті вони проживали за однією адресою.

Таким чином, єдиним родичем, який має право успадкувати майно за померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є він - ОСОБА_1 .

Однак, під час оформлення спадщини виникла потреба звернутися із вказаною заявою про встановлення факту смерті для можливості заведення спадкової справи і за померлим ОСОБА_4 .

Доказом факту смерті ОСОБА_4 є лікарське свідоцтво про смерть №1063 від 06.06.2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у Донецькій народній АДРЕСА_3 . Згідно посвідчення №2322, виданого Спеціалізованим комунальним підприємством «Благоустрій», ОСОБА_4 був похований 06.06.2016 року.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився. В заяві просив розглядати справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримає.

Заінтересована особа - приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. в судове засідання не з`явився. Надіслав лист про розгляд справи у його відсутності. Вирішення питання про задоволення заяви просив залишити на розсуд суду.

Заінтересована особа - представник Хустського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є єдиним родичем та спадкоємцем нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , власниками якої за життя були його двоюрідний брат ОСОБА_3 та племінник ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що матір заявника ОСОБА_6 та батько ОСОБА_3 - ОСОБА_8 , були рідними братом та сестрою.

Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , з якого вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 одружилися 1903 року, та перебуваючи у шлюбі у них народились - донька ОСОБА_6 , 1921 р.н. (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ) та син ОСОБА_8 ), 1906 р. н. (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ).

Таким чином, син ОСОБА_8 - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється двоюрідним братом заявника ОСОБА_1 .

Згідно довідки № 2957 від 27.06.2007 року, виданої Хустським державним підприємством техінвентарізації, домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано в бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної власності.

В судовому засіданні встановлено, щ єдиним можливим спадкоємцем 1/2 частини квартири міг бути син ОСОБА_3 ОСОБА_4 , однак ІНФОРМАЦІЯ_3 він помер на неконтрольованій Україною території, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 1063.

Оскільки смерть ОСОБА_4 наступила у 2016 році, а його батько ОСОБА_3 помер у 2019 року, фактично ОСОБА_3 успадкував майно свого сина ОСОБА_4 , адже на момент смерті вони проживали за однією адресою.

Законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України,Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства.

Відомості про смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п.1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: - лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); - фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); - лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; - рішення суду про оголошення особи померлою; - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Місто Донецьк відповідно до законодавства України є тимчасово окупованою територією (Указ Президента України від 14.04.2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Введено в дію вказане рішення Ради Нацбезпеки і оборони України, Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року № 254, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»).

Згідно з пунктом 3 наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення».

Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області заявнику було усно відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_4 у відповідності до вимог чинного законодавства на тій підставі, що до заяви про державну реєстрації смерті не додано документів встановленої форми про смерть, які передбачені ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Таким чином, встановлення факту смерті ОСОБА_4 має для заявника юридичне значення, оскільки надасть право для оформлення свідоцтва про смерть для подальшого оформлення спадщини за законом.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Також, суд бере до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v. Moldova and Russia), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі Cyprus v. Turkey, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров`я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог, оскільки факт того, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Макіївка Донецької області підтверджено письмовими доказами, а саме: лікарським свідоцтвом про смерть №1063 від 06.06.2016 року та посвідченням №2322, виданим Спеціалізованим комунальним підприємством «Благоустрій» про поховання.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги викладені заявником обставини, підтвердження їх належними доказами, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, з метою захисту прав особи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Згідно положень ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст.ст.4,76,81,258,259,263-265,293-294,315,317,354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє на підставі довіреності ОСОБА_2 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь Сергій Іванович, Хустський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт смерті ОСОБА_4 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Хуст, Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті: Україна, Донецька область м. Макіївка.

Роз`яснити заявникові, що рішення суду про встановлення фактів, які підлягають реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Хустський районний суд Закарпатської області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М.М.