ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року

м.Суми

Справа №591/7802/18

Провадження № 22-ц/816/4228/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Орлова І.В.,

суддів: Кононенко О.Ю., Ткачук С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 05 червня 2019 року (суддя Клименко А.Я., дата складення повного судового рішення 07 червня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

9 грудня 2018 року представник позивача - адвокат Верем`юк Д.А. звернувся з позовом про стягнення грошової компенсації за погашення загального боргу подружжя, а також про стягнення витрат на утримання спільного нерухомого майна.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 ? частину сплаченого ОСОБА_1 загального боргу подружжя в сумі 71.473,16 гривень, що виник з кредитної заборгованості за Кредитним договором від 18 травня 2007 року; ? частину сплаченого ОСОБА_1 загального боргу подружжя в сумі 2738 гривень 15 копійок, який утворився у зв`язку з виконанням Кредитного договору від 24 жовтня 2007 року; ? частину понесених позивачем витрат по оплаті комунальних послуг в сумі 57267,05 гривень за утримання квартири, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Всього ОСОБА_2 просив стягнути з відповідачки 134216,50 гривень.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з 17 жовтня 2003 року по 05 грудня 2017 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. 18 травня 2007 року за Договором купівлі-продажу була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Договір купівля-продажу квартири був оформлений на ОСОБА_1 .. Після розірвання шлюбу позивач виїхав з квартири, а відповідачка продовжує там проживати разом з дитиною. Квартиру, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, було придбано у тому числі за кредитні кошти за Кредитним договором № ML-C00/218/2007. Зазначений договір був укладений 18 травня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , як позичальником. За умовами договору позивач отримав кредит в розмірі 29.000 доларів США для придбання нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Заборгованість перед банком в сумі 142.946 гривень 29 копійок позивач повністю сплатив 07 травня 2018 року, тобто після припинення шлюбних відносин с відповідачкою.

Крім цього, 24 жовтня 2007 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено Договір № 001/20293/07 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. За цим договором позивач отримав на картковий рахунок кредитні кошти у розмірі 5000 гривень. Вказаний кредит позивач отримав для задоволення потреб своєї родини. Протягом 2007-2008 року позивач з відповідачкою користувалися вказаними кредитними коштами. В 2008 році утворилась заборгованість у розмірі сумі 5232,71 гривень, яку за рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 08 липня 2014 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Борг перед банком позивач повністю сплатив вже після розлучення з позивачкою

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 05 червня 2019 року позов задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 113230,40 гривень, а саме - ? частину сплаченого ОСОБА_1 загального боргу подружжя в сумі 71.473,16 гривень, що виник у зв`язку з виконанням Кредитного договору від 18 травня 2007 року (вимога 1); ? частину сплаченого ОСОБА_1 загального боргу подружжя в сумі 2738 гривень 15 копійок, який утворився за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року (вимога 2), а також ? частину понесених позивачем витрат по оплаті комунальних послуг в сумі 39016,11 гривень (вимога 3).

В апеляційній скарзі відповідачка, вважаючи недоведеними обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила змінити рішення місцевого суду щодо задоволення перших двох позовних вимог, та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові у цій частин.

За узагальненими доводами апеляційної скарги суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та безпідставно дійшов висновку, що позивач розраховувався за кредитами своїми особистими коштами, а не грошима, які він заробив під час перебування у шлюбі. Також відповідачка зазначила, що про укладення позивачем Кредитного договору № 001/20293/08 від 24 жовтня 2007 року вона не знала, свою згоду на укладення цього договору не надавала, на потреби сім`ї зазначені кредитні кошти не використовувалися.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову - 134216,50 гривень не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 1762,00 гривень (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року) х 100 = 176200,00 гривень), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_2 не оскаржувала рішення в частині, якою місцевий суд задовольнив вимоги про стягнення з відповідачки ? частини понесених позивачем витрат по оплаті комунальних послуг в сумі 39016,11 гривень. Отже, відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України у зазначеній частині рішення місцевого суду в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги, з огляду на таке.

Судом встановлено, що у період з 17 жовтня 2003 року по 05 грудня 2017 року сторони перебували у шлюбі. Шлюб розірвано відповідно до рішення Зарічного районного суду міста Суми від 09 листопада 2017 року, яке набрало законної сили 05 грудня 2017 року (а.с. 18,19).

18 травня 2007 року за Договором купівлі-продажу покупцем ОСОБА_1 була придбана двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Продаж квартири вчинено за 213171,00 гривень (а.с. 20,21).

18 травня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений кредитний Договір № ML-C00/218/2007 на купівлю нерухомого майна - двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.22-25).

18 травня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», як іпотекодержателем та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, був укладений Договір іпотеки № PCL-С00/218/2007 предметом якого була визначена квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.26-27).

24 жовтня 2007 року між ТОВ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було украдено Договір 001/20293/07 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. Відповідно до умов цього договору позивач отримав банківську картку з встановленим кредитним лімітом у розмірі 5000 гривень (а.с. 51).

19 серпня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторінг України» та ОСОБА_1 було украдено мирову угоду з метою визначення порядку виконання виконавчого листа по справі № 2-682/2010 року про стягнення заборгованості за Кредитним договором ML-C00/218/2007 від 18 травня 2007 року (а.с. 49).

08 листопада 2011 року своєю ухвалою Зарічний районний суд міста Суми визнав мирову угоду від 19 серпня 2011 року, що була укладена між ТОВ «ОТП Факторінг України» та ОСОБА_1 (а.с. 50).

03 червня 2014 року представник ТОВ «ОТП Факторінг України» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором № 001/20293/07 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток від 24 жовтня 2007 року сумі 5232 гривень 71 копійок та судових витрат (а.с. 56).

08 липня 2014 року рішенням Зарічного районного суду міста Суми з позивача на користь ТОВ «ОТП Факторінг України» стягнуто заборгованість за Договором від 24 жовтня 2007 року в сумі 5232 гривень 71 копійок та судові витрати у розмірі 243 гривні 60 копійок (а.с. 58).

11 квітня 2017 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки (а.с. 146).

Відповідно до квитанції № 1254891AF8 від 12 лютого 2018 року ОСОБА_1 сплатив 5232,71 гривень на рахунок ТОВ «ОТП Факторінг України»

07 травня 2018 року за додатковими реквізитами ОСОБА_1 сплатив 142946,29 копійок (квитанція № 1А14873В85) та 243,60 гривень (квитанція № 19D7793AE3) на рахунок ТОВ «ОТП Факторінг України» (а.с. 28).

Відповідно до довідки ТОВ «ОТП Факторінг України» від 11 травня 2018 року ОСОБА_1 повністю погасив заборгованість по кредитному договору № ML-C00/218/2007 від 18 травня 2007 року та заборгованість по картці № 001/20293/07 від 24 жовтня 2007 року (а.с. 47).

Згідно з даними довідки ТОВ «ОТП Факторінг України» від 06 липня 2018 року, ОСОБА_1 погасив заборгованість по кредитному договору № ML-C00/218/2007 від 18 травня 2007 року в розмірі 230277,53 гривень: з яких 231777,53 гривень - погашення заборгованості по кредиту та 500 гривень погашення судового збору (а.с. 48).

За даними трудової книжки ОСОБА_2 відповідачка з 29 лютого 2016 року офіційно не працевлаштовувалася (а.с. 139-145).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції застосував до правовідносин сторін положення статей 60,63 65 СК України та вважав доведеними обставини використання позивачем кредитних грошей в інтересах сім`ї. Оскільки відповідачка визнала факт повного погашення боргових зобов`язань за кредитними договорами, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог. Суд апеляційної інстанції не може повністю погодитися з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Як правильно встановив суд першої інстанції, після 05 грудня 2017 року (дати офіційного припинення шлюбу) подружжя ОСОБА_3 мало невиконане спільне боргове зобов`язання перед ТОВ «ОТП Факторінг України» за кредитним Договором № ML-C00/218/2007 від 18 травня 2007 року.

Матеріалами справи доведено, що кредитні кошти за цим договором, позивач одержав та повністю використав в інтересах сім`ї, а саме для покупки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такий спільний борг подружжя в сумі 142946,29 гривень був самостійно погашений позивачем 07 травня 2018 року. Про те, що погашення зазначеної спільної заборгованості подружжя позивач здійснив не за власний кошт, матеріалами справи не доведено.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідачки половини зазначеної суми боргу - 71473,15 гривень (142946,29 гривень / 2 = 71473,15) є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування рішення місцевого суду у зазначеній частині немає.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з аргументами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково розцінив боргове зобов`язання позивача за Договором № 001/20293/07 від 24 жовтня 2007 року як спільне боргове зобов`язання подружжя та стягнув з відповідачки 2738,15 гривень. Про використання кредитних коштів за Договором від 24 жовтня 2007 року в інтересах сім`ї, позивач не довів. Зобов`язання з повернення зазначених грошей не є боргом подружжя. Обов`язку щодо погашення особистого боргу позивача за Договором № 001/20293/07 від 24 жовтня 2007 року, відповідачка не несе та нести не може.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення ( пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( частина 1 статті 376 ЦПК України).

Отже, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, рішення місцевого суду підлягає скасуванню у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частини загального боргу подружжя в сумі 2738 гривень 15 копійок, з ухваленням нового судового рішення у цій частині про відмову у позові.

Відповідно до частин 1,10, 13 статті 141 ЦПК України перерозподіл судових витрат має бути змінено наступним чином.

Позов задоволено на 82% від суми заявлених вимог. За рахунок відповідачки позивачу слід компенсувати 530,5 гривень судових витрат, виходячи з такого розрахунку:

В суді першої інстанції позивач сплатив 891,1 гривень судового збору. Пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 731 гривня (891,1 гривень х 82% = 731 гривня).

В суді апеляційної інстанції відповідачка сплатила 1113,6 гривень судового збору. Пропорційно розміру задоволених позовних вимог з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню 200, 5 гривень (1113,6 х 18% = 200,5 гривень); 731 - 200,5 = 530,5 гривень.

Керуючись статтями 367, частиною 1 пунктом 2 статті 374, 376, 382, 389 ч.3 п.2 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Зарічного районного суду міста Суми від 05 червня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частини загального боргу подружжя в сумі 2738 гривень 15 копійок та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? суми від загального боргу подружжя у розмірі 71473,16 гривень, що виник за Кредитним договором ML-C00/218/2007 від 18 травня 2007 року, рішення Зарічного районного суду міста Суми від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Зменшити загальну стягнуту з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму з 113230,40 гривень до 110489 (сто десять тисяч чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 25 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 530 (п`ятсот тридцять) гривень 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Дата складення повного судового рішення 19 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач (підпис) І.В.Орлов

Судді: (підпис) О.Ю.Кононенко

(підпис) С.С.Ткачук