КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/18207/17-ц

18 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

при секретарі - Бондаренко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бондарчук Ксенії Вікторівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Батрин О.В., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

На обґрунтування позову позивач зазначав, що 28 жовтня 2015 року між ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» та ОСОБА_1 було укладено договір найму (оренди) житла № Гурт-18в/2015, згідно з п. 3.1 якого, плата за оренду є договірною та складає 70 грн. за 1 м.кв. Згідно п. 3.3 укладеного договору найму (оренди), відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати протягом 7 днів після отримання рахунку, але не пізніше 20 числа кожного місяця, вносити плату за житло в сумі, яка складає 2 457,00 грн. на місяць (35,10 м.кв. х 70 грн.). Крім того, відповідач згідно угоди про відшкодування витрат на комунальні послуги, угоди про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які є невід`ємними додатками до договору оренди, має сплачувати комунальні платежі. Проте, відповідач свої обов`язки за договором в частині своєчасної сплати орендної плати та комунальних платежів належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Вказував на те, що 10.08.2016 року відповідача було повідомлено листом № 01-510 про наявність заборгованості та необхідність її погашення, з яким остання була ознайомлена 11.08.2016 року. У зв`язку з цим, позивач запропонував відповідачу погасити заборгованість, розірвати договір найму та виселитися із гуртожитку.

02 листопада 2016 року позивачем було складено претензію відповідачу відносно заборгованості по орендній платі та комунальним платежам.

05 грудня 2016 року відповідачу на адресу проживання та місця її реєстрації направлено лист № 01-938, яким повідомлено про дострокове розірвання договору оренди. Зазначені листи від 05 грудня 2016 року повернулися на адресу позивача за закінченням терміну зберігання 13.01.2017 року та 15.01.2017 року.

Натомість 03.03.2017 року позивач отримав від відповідача лист, яким остання повідомила про те, що відмовляється від договору оренди.

Посилаючись на те, що відповідач свої обов`язки за договором в частині своєчасної сплати орендної плати та комунальних платежів належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, з урахуванням збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути заборгованість за оренду житла та за надання житлово-комунальних послуг в розмірі 37 764,30 грн., інфляційні втрати в розмірі 4 106,71 грн., 3% річних в розмірі 952,54 грн. за період з 23.05.2016 року по 31.03.2017 року, та подвійну плату за користування річчю за час прострочення в розмірі 10 244 грн. за період з 01.04.2017 року по 02.06.2017 року, а всього - 53 067,53 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проект інститут по цивільному будівництву» заборгованість у розмірі 53 067,53 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проект інститут по цивільному будівництву» 1600 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Бондарчук Ксенія Вікторівна подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважала, що заборгованість у розмірі 53 067,53 грн., що складається з: заборгованості за оренду житла та за надання житлово-комунальних послуг в період з 23.05.2016 року по 31.03.2017 року у розмірі 37 764,30 грн., інфляційних втрат в розмірі 4 106,71 грн., трьох відсотків річних в розмірі 952,54 грн. за період з 23.05.2016 року по 31.03.2017 року та подвійної плати за користування річчю за час прострочення в розмірі 10 244 грн. за період з 01.04.2017 року по 02.06.2017 року, нарахована відповідачем неправомірно, з огляду на наступне. Так, листом від 17.03.2016 року № 01-181, позивач фактично розірвав договір оренди на підставі п.п. 9.3 договору. З березня по червень місяць 2016 року особисті речі відповідача знаходились в орендованій кімнаті АДРЕСА_1 , в червні 2016 року на вимогу керівництва позивача в кімнаті № 18 було відключене світло, для створення умов не можливих для проживання, у зв`язку з чим відповідач забрала свої речі і остаточно звільнила кімнату в гуртожитку. Оскільки станом на червень 2016 року договір оренди був фактично розірваний на підставі листа від 17.03.2016 року № 01-181, враховуючи відсутність заборгованості за орендну плату та те, що керівник гуртожитку відмовилась складати акт передачі-приймання без відповідної вказівки директора, відповідач прийняла рішення залишити ключі від приміщення на столі в кімнаті. В гуртожитку відповідач більше не проживала, вважаючи договір розірваним, про що свідчить акт від 08.11.2016 та службова записка від 08.11.2016 року. Зауважувала, що позивачем було направлено відповідачу ще один лист від 05.12.2016 року № 01-938 про розірвання договору найму (оренди) житла, яким в односторонньому порядку достроково розривав вже на той час розірваний листом від 17.03.2016 року договір. Таким чином, судом неправомірно стягнуто із відповідача на користь позивача заборгованість за період з 23.05.2016 року по 31.03.2017 року, тобто за час, коли договір оренди було розірвано позивачем.

Також вважала, що судом неправильно оцінена та безпідставно не врахована надана відповідачем квитанція до прибуткового касового ордеру № 2 від 04.01.2016 року на підтвердження факту сплати орендної плати в сумі 12 000 грн., оскільки позивачем не спростовано справжність печатки позивача, проставленої на квитанції та підпису посадової особи, якою завірено прийняття від відповідача вказаної суми.

Посилалася на те, що суд безпідставно стягнув подвійну плату за користування річчю за час прострочення в розмірі 10 244 грн. за період з 01.04.2017 по 02.06.2017 року, тоді як орендоване майно перебувало у володінні позивача і не використовувалося відповідачем з червня 2016 року.

Крім того, посилалася на те, що судом не взято до уваги п. 9.10 договору, яким встановлено, що обов`язок по складанню акту передачі-приймання (повернення) майна покладається на наймодавця, при цьому позивачем не доведено, що відповідач вчиняв будь-які дії направлені на уникнення підписання акту. До того ж, зауважувала, що відповідна комісія з опису майна в кімнаті, яку орендувала відповідач була створена лише 02 червня 2017 року.

05 грудня 2019 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, які мають значення для вирішення справи. Зазначав, що посилання апелянта на лист від 17.03.2016 року, що свідчить про одностороннє розірвання договору, є безпідставними, оскільки вказаний лист повернувся до позивача без вручення з відміткою за закінченням строку зберігання. Посилання апелянта на те, що 02.06.2016 року вона звільнила приміщення в гуртожитку та більше там не проживала, не відповідає дійсності та спростовано показами свідка ОСОБА_2 та доказами наявними в справі, зокрема рахунок від 31.08.2016 року на сплату за житлово-комунальні послуги та інші послуги за серпень 2016 року, який відповідач отримала особисто. Крім того, позивач вважає, що судом надано належна оцінка наданій відповідачем квитанції до прибуткового касового ордеру № 2 від 04.01.2016 року на підтвердження факту сплати орендної плати в сумі 12 000 грн., на підставі чого було встановлено, що бухгалтерія не має реєстратора розрахункових операцій, а тому всі рахунки з 01.01.2015 року проводяться виключно через банківські установи. Крім того, судом вірно встановлено, що в порушення п. 9.9 договору передане в користуванню відповідачу майно не було повернуте позивачу в належний спосіб.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача адвокат Бондарчук К.В. подала 18 грудня 2019 року до суду клопотання, в якому просила відкласти розгляд апеляційної скарги на іншу дату, у зв`язку із сімейними обставинами. Зазначене клопотання судом залишено без задоволення, оскільки відповідно до ст. 372 ЦПК України явка в судове засідання під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою та не перешкоджає розгляду справи, причини неявки зазначені представником відповідача визнано неповажними, тому суд вважав можливим розгляд справи за відсутності відповідача та її представника.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.10.2015 року між ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» та ОСОБА_1 укладено договір найму (оренди) житла № Гурт-18в/2015, відповідно до якого позивач передав відповідачу в строкове платне користування (найм) приміщення для проживання, до якого входить кімнати АДРЕСА_1 , загальною площею 35,10 кв.м., на 2-му поверсі в гуртожитку для аспірантів ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» за адресою: АДРЕСА_2 а (місце виконання договору), який знаходиться на балансі позивача.

Згідно з пунктами 3.1, 3.3 договору плата за найм (оренду) майна є договірною. Плата за найм 1 (одного) м.кв. складає 70,00 грн. з ПДВ. Загальна сума щомісячної орендної плати залежить від величини займаної площі. Орендну плату наймач зобов`язаний сплатити протягом 7 днів після отримання рахунку, але не пізніше 20 числа кожного місяця.

Крім того, 28.10.2015 року між ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» та ОСОБА_1 укладені угода про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та угода про відшкодування витрат на комунальні послуги, які є невід`ємними додатками до вказаного договору.

Відповідно до умов вказаних угод відповідач зобов`язалася сплачувати за спожиті комунальні платежі.

02.11.2016 позивачем на адресу відповідача була направлена претензія про погашення наявної заборгованості за оренду житла та надання житлово-комунальних послуг.

05.12.2016 позивачем на адресу відповідача направлено лист про дострокове розірвання договору оренди і виселення.

Вказані листи повернулися позивачеві з відміткою поштаря «за закінченням терміну зберігання».

03.03.2017 від відповідача на адресу позивача надійшов лист, яким повідомлено позивача про те, що відповідач з 02.06.2016 фактично відмовилася від найму кімнати № АДРЕСА_1 , витрати за фактичне проживання нею сплачені в повному обсязі.

У зв`язку з не сплатою орендної плати та комунальних платежів у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за період з 23.05.2016 року по 31.03.2017 року у розмірі 37 764,30 грн., інфляційної складової боргу в розмірі 4 106,71грн., 3% річних - 952,54 грн. та подвійної плати за користування річчю за час прострочення в розмірі 10 244 грн. за період з 01.04.2017 року по 02.06.2017 року, а всього - 53 067,53 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання за договором та угодами, не сплачувала орендну плату та житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої відповідачка не спростувала, а тому вимоги про стягнення заборгованості, інфляційної складової боргу,трьох відсотків річних, суд вважав обґрунтованими такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд вважав за необхідно відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, стягнути з відповідача на користь позивача подвійну плату за користування річчю за час прострочення за період, оскільки договір між позивачем та відповідачем розірваний і відповідач в порушення умов п. 9.9. договору передане в користування їй майно не повернула позивачу.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму ( ч. 1 ст. 762, ч. 1 ст. 820 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що 28.10.2015 року між ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» та ОСОБА_1 укладено договір найму (оренди) житла № Гурт-18в/2015, відповідно до якого позивач передав відповідачу в строкове платне користування (найм) приміщення для проживання, до якого входить кімнати АДРЕСА_1 , загальною площею 35,10 кв.м., на 2-му поверсі в гуртожитку для аспірантів ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» за адресою: АДРЕСА_2 а (місце виконання договору), який знаходиться на балансі позивача.

Крім того, 28.10.2015 року між ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» та ОСОБА_1 укладені угода про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та угода про відшкодування витрат на комунальні послуги, які є невід`ємними додатками до вказаного договору.

Згідно з пунктами 3.1, 3.3 договору плата за найм (оренду) майна є договірною. Плата за найм 1 (одного) м.кв. складає 70,00 грн. з ПДВ. Загальна сума щомісячної орендної плати залежить від величини займаної площі. Орендну плату наймач зобов`язаний сплатити протягом 7 днів після отримання рахунку, але не пізніше 20 числа кожного місяця.

Відповідно до п. 4.1. договору, наймач зобов`язується, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати наймодавцю орендну плату.

Згідно з п. 9.3, 9.4 договору порушення однією із сторін своїх обов`язків за даним договором та умов даного договору є підставою для іншої сторони достроково розірвати договір в односторонньому порядку. Порушення наймачем своїх обов`язків за угодою про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та угодою про відшкодування витрат на комунальні послуги, що є додатками до даного договору, є підставою для наймодавця розірвати договір в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 9.6 договору наймодавець має право достроково розірвати цей договір в односторонньому порядку у випадку, якщо наймач не сплатив орендну плату протягом двох місяців з дня закінчення строку платежу, встановленого п. 3.3 договору.

Відповідно до п. 9.7 договору дострокове припинення договору оренди за ініціативою наймача здійснюється за його особистою письмовою заявою направленою наймодавцю не пізніше ніж за один місяць та після обов`язкового погашення боргу за фактичне проживання у гуртожитку.

Відповідно до п. 9.9 договору у разі закінчення або дострокового розірвання даного договору наймач зобов`язаний за першою вимогою наймодавця, повернути майно протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту припинення дії договору в належному стані. Майно вважається повернутим з часу підписання сторонами акту повернення майна.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог «Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями», які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМ України від 08.10.1992 №572 (в редакції Постанови КМ України від 24.01.2006 № 45, надалі Правила) користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно зі свідоцтвом на право власності або договором найму.

Згідно зі ст. 151, 162 Житлового кодексу України та п. 5, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач зобов`язаний вчасно сплачувати житлово-комунальні послуги.

Встановивши, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов договору та угод належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, в період з 23.05.2016 року по 31.03.2017 року не сплачувала орендну плату та житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за цей період у розмірі 37 764,30 грн., суд першої інстанції дійшов вірного висновки, що вказаний розмір заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, неоплативши вчасно платежі за оренду та утримання житла, та комунальні послуги, виходячи із суми основного боргу - 37 764,30 грн., суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 952,54 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4 106,71 грн. за період з 23.05.2016 року по 31.03.2017 року підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача подвійної плати за користування річчю за час прострочення в розмірі 10 244 грн. за період з 01.04.2017 року по 02.06.2017 року, оскільки договір між позивачем та відповідачем розірваний і відповідач в порушення умов п. 9.9 договору передане в користування їй майно не повернула позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість у розмірі 53 067,53 грн., що складається з : заборгованості за оренду житла та за надання житлово-комунальних послуг в період з 23.05.2016 року по 31.03.2017 року у розмірі 37 764,30 грн., інфляційних втрат в розмірі 4 106,71 грн., трьох відсотків річних в розмірі 952,54 грн. за період з 23.05.2016 року по 31.03.2017 року та подвійної плати за користування річчю за час прострочення в розмірі 10 244 грн. за період з 01.04.2017 року по 02.06.2017 року, нарахована відповідачем неправомірно, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статтей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів, які б обґрунтовано підтверджували відсутність у неї заборгованості за оренду та житлово-комунальні послуги, та відповідно відсутність підстав для стягнення заборгованості з урахуванням інфляційної складової боргу та трьох відсотків річних. Вказані твердження ґрунтуються виключно на поясненнях відповідачки та жодними іншими документами не підтверджені.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом неправильно оцінена та безпідставно не врахована надана відповідачем квитанція до прибуткового касового ордеру № 2 від 04.01.2016 року на підтвердження факту сплати орендної плати в сумі 12 000 грн., колегія суддів вважає безпідставним, оскільки надаючи оцінку квитанції до прибуткового касового ордеру № 2 від 04.01.2016 року, судом першої інстанції враховано, що ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» не має реєстратора розрахункових операцій (далі - РРО), а тому всі розрахунки з 01.01.2015 проводяться виключно через банківські установи. Вказана обставина підтверджується бухгалтерською довідкою № 27/09/2017 від 27.09.2017 щодо виплати РРО та показаннями допитаних в судовому засіданні свідків: ОСОБА_3 - головного бухгалтера, яка працювала на вказаній посаді в ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» до 04.03.2016, ОСОБА_2 - завідувача гуртожитку, які пояснили суду, що станом на 04.01.2016 і по сьогоднішній день бухгалтерія ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» не обладнана касовим апаратом, всі розрахунки проводяться через банківські установи. Крім того, ОСОБА_2 звернула увагу суду на те, що на вказаній квитанції № 2 до прибуткового касового ордеру міститься не її підпис.

Доказів на підтвердження того, що відповідачка не користувалася кімнатою з червня 2016 року, матеріали справи не містять, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув подвійну плату за користування річчю за час прострочення в розмірі 10 244 грн. за період з 01.04.2017 року по 02.06.2017 року, є необґрунтованими.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Бондарчук Ксенії Вікторівни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бондарчук Ксенії Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.

Головуючий: Судді: