КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/9519/2019 Головуючий у 1-й інстанції - Рева О.І.
373/812/18-ц Доповідач: Чобіток А.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2019 року в справі за позовом Акціонерний Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

у с т а н о в и в:

У травні 2018 рокупозивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 квітня2014року в розмірі 74 414грн. 84коп. та судові витрати по справі в розмірі 1762 грн. 00 коп.. Зазначав, що відповідач звернулась до нього з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 13.04.2014 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 18900 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом станом на 11.04.2018 року в розмірі 74.414,84 грн., з яких: 17743,98 грн.заборгованість за кредитом; заборгованість по відсотках за користування кредитом 51251.11 грн.; заборгованість за пенею та комісією 1400.00 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500.00грн., штраф (відсоткова складова) -3519.75 грн..

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту в розмірі 17743,98 грн. та пеню в розмірі 1200,00 грн. та судові витрати в розмірі 1762,00 грн.. У решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, просить змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши його в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині. Зазначає, що зменшуючи заборгованість по процентам за користування кредитом, суд виходив з того, що банк у односторонньому порядку змінив процентну ставку. Проте, відповідно до укладеного договору N б/н від 13.04.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 18900.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний договір, укладений із відповідачем складається із Анкети-заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. У даному випадку відповідач, підписуючи Анкету-заяву позичальника приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг, які є загальними і їх підписання позичальником не є обов`язковим. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», на відповідача покладено обов`язок регулярно знайомитися зі змінами Умов та правил надання банківських послуг та Тарифами банку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави до скасування якого відсутні.

При розгляді даної справи судом першої інстанції установлено, що 13.04.2014 року ОСОБА_1 була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій вона зазначила, що ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг у Приватбанку та підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов вказаного договору 13.04.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 18 900,00 грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилась та погодилась, про що розписалась у анкеті-заяві. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком, відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором б/н від 13.04.2014 року, унаслідок чого станом на 11.04.2018 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 74 414,84 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 17 743,98 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 51 251,11 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1 400,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 3 519,75 грн..

Розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, ставки пені, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи із наявних у матеріалах справи доказів і наведених норм законодавства, суд прийшов до висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17 743,98 грн. за період з дати укладення договору між сторонами 13.04.2014 року по дату визначену позивачем 11.04.2018 рік.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитними коштами суд зазначив, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком у випадку інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку та погодження клієнта на нові умови, а також шляхом надсилання СМС-повідомлень. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові.

Як убачається з розрахунку заборгованості та змісту позовної заяви, розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами становив станом на 13 квітня 2014 року 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказана відсоткова ставка діяла з дати укладення договору між сторонами починаючи з 13 квітня 2014 року по 30 серпня 2014 року, що зазначено у розрахунку заборгованості.

У подальшому з 01 вересня 2014 року позивач в односторонньому порядку збільшив процентну ставку до 32,40%. З 01 квітня 2015 року по 11 квітня 2018 року процентна ставка складала 42,00 %.

Таким чином, з урахуванням незаконного збільшення відсоткової ставки банком у односторонньому порядку, суд уважав, що стягненню підлягає заборгованість по процентам, нарахована за період з 14 квітня 2014 року, що визначено позивачем у розрахунку заборгованості, по 30 серпня 2014 року, тобто дату, коли проценти нараховувалися по відсотковій ставці 27,60%, що складає 00,00 грн.. При цьому, суд не взяв до уваги нарахування, здійснені позивачем за збільшеною процентною ставкою, оскільки неможливо встановити на яку саме суму заборгованості здійснювалися відповідні нарахування.

Стосовно стягнення неустойки (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування), суд зазначив про можливе її стягнення лише у межах спеціальної позовної давності в розмірі 1 200,00 грн. за період з 11 квітня 2017 року по 11 квітня 2018 року.

При цьому судом відмовлено в стягненні штрафу з підстав недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо подвійного стягнення.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову в розмірі 18 943,98 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 17743,98 грн., пені в розмірі 1 200,00 грн..

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, суд апеляційної інстанції уважає, що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Звернувшись з даним позовом до суду першої інстанції та посилаючись на обставини зазначені вище, до позову ПАТ КБ «ПриватБанк» додав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану ОСОБА_1 , Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також розрахунок заборгованості за договором в сумі 74 414,84 грн., яка складається з наступного: 17743,98 грн.заборгованість за кредитом; заборгованість по відсотках за користування кредитом 51251.11 грн.; заборгованість за комісією 1400.00 грн., а також заборгованість по судовим штрафам - 4019.75грн. та банківську виписку за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимогами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до п.п.2.1.1.1. Умов та правил надання банківських послуг, дані Умови та правила надання банківських послуг (Умови використання карт), Памятка Клієнта/Довідка об умовах кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карток (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк», установлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненого та підписаного Клієнтом. Випуск Картки та відкриття її рахунку здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки.

Як убачається із указаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану ОСОБА_1 , то остання містить п`ять видів платіжних карт - карта «Універсальна», «Карта для виплат», «Карта класу Gold", «Преміальна карта», «Ідентифікація с паспортом», з яких заявник, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, має право обрати та оформити на своє ім`я платіжну картки.

Згідно з п.п. 2.1.1.2.1. вищевказаних Умов, для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, вид якої зазначений у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання Картки, зазначена у Заяві.

Проте, у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана ОСОБА_1 , відсутня відмітка про те, який саме тип платіжної картки виявила бажання оформити на своє ім`я ОСОБА_1 , відсутні відомості щодо прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки, а також відстуні відомості про отримання відповідачем картки.

Наведене свідчить про те, що Заява ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, не заповнена належним чином.

Крім того, Карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні Карти, включно. По закінченню строку дії відповідна Карта продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Карти з новим строком дії) ( п.п. 2.1.1.2.11. , 2.1.1.2.12. Умов).

У разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язання зі сплати відсотків за користування Кредитом, в розмірі вказаному в Пам`ятці Клієнта/Довідці об умовах кредитування та Тарифах, Позичальник сплачує штраф у розмірі 100-% від розміру неналежно оплачених відсотків, встановлених у Пам`ятці Клієнта/Довідці об умовах кредитування та Тарифах. Банк стягує комісію за обслуговування у відповідності до Тарифів/Пам`ятки Клієнта/Довідки про умов кредитування, Тарифами Банка ( п.п. 2.1.1.12.7.4. ,2.1.1.12.8. Умов).

З наведеного вбачається, що Договір про надання банківських послуг повинен складатись з: Заяви; Пам`ятки клієнта/Довідки об умовах кредитування;Умов та правил надання банківських послуг; Тарифів.

Згідно з ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Верховний Суду України в справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Усправі № 6-240цс14 Верховний Суд Українизазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі, вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору.

На підтвердження укладення між банком та відповідачем договору про надання банківських послуг, позивачем надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку , підписану ОСОБА_1 , Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

При цьому Пам`ятку клієнта/Довідку об умовах кредитування , яка відповідно до п.п. 2.1.1., 2.1.1.2.1. Умов є невід`ємною частиною Договору, позивачем не надано та не вказано чи є Пам`ятка клієнта/Довідка об умовах кредитування одним документом чи це є два різних документа .

Тобто, договір № б/н від 13.04.2014 року, який знаходиться в матеріалах справи та яким позивач обґрунтовує позовні вимоги до ОСОБА_1 , не відповідає, визначеній Умовами і правилами надання банківських послуг формі, оскільки має лише три його складові - Заяву, Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг, Пам`ятку клієнта з підписом відповідача/Довідку об умовах кредитування , яка відповідно до Умов є частиною Договору, позивачем не надано та не вказано чи є Пам`ятка клієнта/Довідка об умовах кредитування одним документом чи це є два різних документа .

Надані позивачем Умови та Витяг з Тарифів не містять посилань на особу ОСОБА_1 та її підпису, а сам текст Умов доданий позивачем до позову не датований та не має посилань на номер розпорядчого акту, яким вони були затверджені правлінням, а тому встановити з якими саме Умовами було ознайомлено відповідача неможливо, враховуючи і ту обставину, що події мали місце у 2014 році.

Крім того, відповідно до п.п. 2.1.1.2.1. Умов, датою укладання Договору є дата отримання Карти, зазначена в Заяві.

Додана позивачем до позову світлокопія Анкети-Заяви, підписана ОСОБА_1 не містить дати отримання останнім платіжної карти, як не містить і даних, що вона була видана відповідачу.

З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 13.04.2014 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 станом на 11.04.2018 року, починаючи з дати - 30.08.2014 року, позивачем збільшено процентну ставку з 27,60 % до 32,40 %, а з 30.03.2015 року ставка зросла до 42,00%. При цьому відповідно до вказаного розрахунку заборгованості, одночасно діяли два розміри процентних ставок до заборгованості за кредитом: одна визначена як % ставка (поточна заборгованість ), а друга % ставка (прострочена заборгованість).

Проте, як убачається із Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», доданих позивачем до позову, то базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) за тратами здійсненими з 01.09.2014 р. становить 2,9 %, а з 01.04.2015 р. - 3,6 %, обов`язковий щомісячний платіж - 7 % від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості); з 01.04.2014 р. - 5 % від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості).

Отже, незрозуміло з чого виходив у даному випадку позивач при обчисленні заборгованості, оскільки Анкета-Заява ОСОБА_1 про її бажання приєднатись до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку вказівки на відсотки за користування кредитом не містить, а з доданих до позову Тарифів убачається, що розрахунки суперечать наданим позивачем Тарифам.

Крім того, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено прийняття ним позитивного рішення щодо задоволення Анкети-Заяви ОСОБА_1 , що є обов`язковою умовою для видачі кредиту відповідно до п.п.2.1.1. Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які додані позивачем до позову.

Отже, договір № б/н від 13.04.2014 року, який знаходиться у матеріалах справи та яким позивач обґрунтовує позовні вимоги до ОСОБА_1 , не відповідає, визначеній Умовами і правилами надання банківських послуг формі, оскільки має лише три його складові - Анкету-Заяву, Умови і правила надання банківських послуг та Витяг з Тарифів, які не датовані та не мають посилань на номер розпорядчого акту, яким вони були затверджені правлінням та не містять підпису ОСОБА_1

Пам`ятку клієнта та Довідку об умовах кредитування, що відповідно до Умов є частиною Договору, позивачем не надано та будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 отримала Пам`ятку клієнта та/або Довідку об умовах кредитування, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, підстави вважати, що між сторонами в даній справі був укладений Договір про надання банківських послуг за наданими позивачем доказами, відсутні, оскільки позивачем не доведено, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Проте на вказане суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення справи.

При цьому, як убачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, то 15.04.2014 року відповідачем здійснено погашення на суму 163,38 грн., 24.04.2014 року - 750,00 грн., 26.05.2014 року - 800,00 грн., 24.06.2014 року - 1100,00 грн., 25.07.2014 року - 1300,00 грн., 20.08.2014 року - 1750,00, 30.08.2014 року - 100,00 грн., 26.09.2014 року - 1500,00 грн., 25.10.2014 року - 1500,00 грн., 11.11.2014 року - 39,02 грн., 25.11.2014 року - 1300,00, 25.12.2014 року - 1500,00 грн., 22.01.2015 року - 998,00 грн., 25.02.2015 року - 1000,00 грн., 26.03.2015 року - 1000,00 грн., 27.04.2015 року - 1000,00 грн., 05.06.2015 року - 1050,00 грн., 17.06.2015 року - 50,00 грн., 28.07.2015 року - 500,00 грн., 03.08.2015 року - 300,00 грн., 14.08.2015 року - 300,00 грн., 27.08.2015 року - 800,00 грн., 09.09.2015 року - 500,00 грн., 14.09.2015 року - 600,00 грн., 01.10.2015 року - 800,00 грн., 30.10.2015 року - 300,00 грн., 13.11.2015 року - 300,00 грн., 27.11.2015 року - 300,00 грн., 14.12.2015 року - 300,00 грн., 06.01.2016 року - 600,00 грн., 19.01.2016 року - 1000,00 грн., 18.02.2016 року - 1000, 00 грн., 18.03.2016 року - 1000,00 грн., 28.03.2016 року - 100,00 грн., 20.04.2016 року - 800,00 грн., 20.05.2016 року - 600,00 грн., 31.05.2016 року - 350,00 грн., 17.06.2016 року - 800,00 грн., 26.07.2016 року - 500,00 грн., 25.08.2016 року - 1000,00 грн., 02.10.2016 року - 1000,00 грн., 19.02.2017 року - 1500,00 грн., що разом складає 32150,40 грн. (а.с. 6-7).

Крім того, у банківській виписці за договором, сплачена ОСОБА_1 сума на погашення кредиту, складає 32750,40 грн., а не 32150,40 грн. як це зазначено у розрахунку заборгованості. У розрахунку заборгованості, доданому до позову, відсутня сплата відповідачем 600,00 грн., що сплачені нею 28.04.2014 року (а.с. 6-7, 145-159).

Погоджуючись із розрахунком позивача про те, що заборгованість за тілом кредиту складає 17743,98, а за відсотками 51126,34 грн., суд першої інстанції не мотивував розрахунок указаних сум з огляду на те, що ОСОБА_1 у період з 15.04.2014 року сплатила заборгованості на загальну суму 32750,40 грн..

Указана правова позиція суду апеляційної інстанції та зазначена правова позиція Верховного Суду України узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у справі №342/180/17 від 03.07.2019 року, відповідно до якої, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічна норма міститься й у ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII (частина шоста статті 81). Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Установлено, що відповідач за Анкетою-заявою отримала 17743,98 грн. кредиту, а отже позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Разом з тим, як убачається із розрахунку заборгованості та банківській виписці, що надані позивачем, починаючи з 15.04.2014 року ОСОБА_1 здійснила погашення за фактично отримані кошти в розмірі 32 750,40 грн., унаслідок чого вимога банку до неї про стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів є безпідставною.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.367, 374, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук