Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 733/220/18

провадження № 61-44025св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - суддя Ічнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_2,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 17 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Скрипки А. А., Лакізи Г. П., Харечко Л. К.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до судді Ічнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, упередженими та умисними діями судді.

Позовна заява мотивована наявністю незаконних рішень, упереджених та умисних дій судді.

З посиланням на статтю 1176 ЦК України, статті 236-238 КЗпП України, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати суддю Ічнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_2 за упереджену затримку виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області про поновлення на роботі та за спричинену матеріальну шкоду сплачувати щомісяця з дня видачі наказу ДАК «Хліб України» від 26 травня 2006 року по день фактичного поновлення на посаді середню заробітну плату у розмірі 1 254 грн 24 коп.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 червня 2018 року у складі судді Бездідько В. М. провадження у справі закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивовано тим, що подана ОСОБА_1 позовна заява до судді Ічнянського місцевого суду Чернігівської області ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, упередженими та умисними діями судді, не підлягає розгляду в порядку позовного провадження в межах цивільного судочинства, оскільки нормами указаного закону встановлено певний порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями суду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 17 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 червня 2018 року скасовано. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до судді Ічнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, упередженими та умисними діями судді.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суддя є посадовою особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом. При цьому особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених законодавством. Ураховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що указана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і на підставі приписів пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК Українинеобхідно закрити провадження у цій справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а справу передати для продовження розгляду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її із суду першої інстанції.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції перевищив свої повноваження. Вважає, що суд апеляційної інстанції мав право скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до судді Ічнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, упередженими та умисними діями судді.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 лютого 2018 року задоволено заяву про самовідвід головуючого у справі ОСОБА_2 (а. с. 3-4).

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 05 березня 2018 року визначено підсудність указаної цивільної справи Прилуцькому міськрайонному суду Чернігівської області (а. с. 7).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 березня 2018 року відкрито провадження у цій справі, визначено дату проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 червня 2018 року закрито провадження у цій справі (а. с. 22-23).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що постанову суду апеляційної інстанції прийнято з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, а також на перегляд справи Верховним Судом України.

Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом. При цьому особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених законодавством.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року№ 8 роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Приймаючи до уваги наведене, а також положення статей 126, 129 Конституції України, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК Україничи іншими законами України не передбачено.

У висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб, повинні вирішуватися щонайбільше, поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Велика Палата Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 815/110/16 (провадження № 11-547апп19) дійшла таких висновків, що усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Отже, позовні вимоги про оскарження дій/бездіяльності відповідача стосуються вчинення (невчинення) судом передбачених процесуальним законом дій, тому не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого процесуальним законом (як адміністративним, так і цивільним).

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

З урахуванням зазначених обставин та наведених вимог закону, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, і на підставі приписів пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України правильно закрив провадження у цій справі.

Посилання касаційної скарги про перевищення судом апеляційної інстанції наданих суду повноважень є необґрунтованими й не спростовують його висновку про те, що ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність постанови суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 17 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович