Справа 524/9502/18
Провадження № 2/524/811/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: Головуючого судді - Андрієць Д.Д., за участю секретаря - Воблікової І.О., позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 ., відповідача - ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА

ОСОБА_1 звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом, в якому просила суд визнати за нею право власності на 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

27.06.2002 ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивача подарувала їй, ОСОБА_1 , 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Спадщину після смерті своєї матері вона не оформила та 20.11.2017 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. У вказаному будинку вона проживала з жовтня 2007 року, однак місце проживання зареєструвала лише в 2015 році. Після смерті своєї матері вона більше 10 років відкрито володіє та користується Ѕ частиною будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Охоцька Т.О. позов підтримали та просили задовольнити. Представник позивача зазначила, що право на обрання способу захисту права належить виключно особі, яка звертається за захистом. Позивач вважає, що нею обрано вірний спосіб захисту своїх інтересів.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧІВ

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_4 , проти задоволення позову заперечувала. Вважала, що позивачем не правильно обрано спосіб захисту своїх прав. На її думку, набувальна давність не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки позивачу був відомий власник майна.

Відповідач, ОСОБА_3 пояснив, що він є співвласником будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 . Підтвердив те, що позивач до 2008 року періодично проживала у будинку, доглядала за хворою матір`ю, а після її смерті почала у ньому проживати постійно. Вказані обставини відповідач підтвердив будучи допитаним як свідок.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ

В підготовчому судовому засіданні 26.04.2019 було задоволено клопотання представника позивача про допит свідків та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача повідомив, що відмовляється від допиту свідків ОСОБА_6 , оскільки останні виїхали з міста та заявила клопотання про допит як свідка відповідача.

12.08.2019 судом було задоволено клопотання представника позивача та допитано як свідка ОСОБА_3 ..

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що позивач по справі, ОСОБА_1 /дошлюбне прізвище - ОСОБА_7 є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію №3 та № НОМЕР_1 від 24.10.2017 та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

На підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Григоренком Г.І.,- 27.06.2002, ОСОБА_1 набула право власності на 3/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7)

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла сестра позивача - ОСОБА_9 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_5 .. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про смерть серії НОМЕР_3 від 08.10.2007 та серії НОМЕР_4 від 22.10.2008, відповідно.

Державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Шишаковою Н.А. 20 листопада 2017 року було винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у зв`язку із пропущеним нею шестимісячним строком для прийняття спадщини.

НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч.1,2 ст.317 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

ОЦІНКА СУДУ

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду під ас розгляду справи №910/17274/17(постанова від 14 травня 2019 року, провадження № 12-291гс18)

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Суд враховує те, що факт відкритого та безперервного, протягом 10 років, володіння позивачем 1/8 частиною будинку АДРЕСА_1 підтвердив в судовому засіданні допитаний як свідок відповідач. Крім того, вказане підтверджується квитанціями на сплату комунальних послу та копіями договорів про надання житлово-комунальних послуг(а.с.27-30)

Разом із тим, визнання права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності 3х складових - добросовісності та безтитульності, відкритості та безперервності

На переконання суду, володіння позивачем частиною житлового будинку не можна вважати добросовісним та безтитульним з огляду на наступне.

Інститут набувальної давності визначає такий спосіб набуття права власності на майно, відповідно до якого це право виникає вперше і незалежно від права попереднього власника, тобто ґрунтується не на попередній власності чи відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме у разі тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним(Постанова Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2019 року, справа № 215/5451/16-ц, провадження № 61-8009св18)

Разом із тим, судом було встановлено, що на момент заволодіння майном - 1/8 частиною будинку АДРЕСА_1 позивачу було відомо власника майна - ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивача, а також те, що підставою набуття позивачем права власності на вказане майно є спадкування. Тобто, на момент заволодіння майном у позивача був юридичний титул, а саме право на набуття права власності на спадщину за законом.

Враховуючи наведені обставини та з огляду на те, що позивачем не підтверджено наявність усіх необхідних умов для визнання права власності за набувальною давністю, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст. ст.10, 12, 81, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністю - залишити без задоволення.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду скадено 19.08.2019

Суддя Д.Д.Андрієць