Ухвала

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 766/11920/18

провадження № 61-15227ск19

Верховний Суд у складі колегії судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Верещаки Олексія Миколайовича на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 15 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Антонівської селищної ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення селищної ради,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувсядо суду з указаним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Антонівської селищної ради від 16 червня 2006 року № 22 «Про передачу громадянам у (спільну, сумісну) власність присадибних земельних ділянок в селищі Антонівка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та вважати втратившим чинність пункт рішення Антонівської селищної ради» в повному обсязі як такого, що не відповідає вимогам Закону та порушує його охоронювані права та інтереси, а також просив стягнути на його користь судові витрати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, він є власником житлового будинку літера «А» житловою площею 63 кв. м з літньою кухнею літера, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за яким закріплена земельна ділянка площею 0,04 га. У 2018 році під час оформлення присадибної земельної ділянки площею 0,04 га для обслуговування вказаного будинку та господарських будівель після отримання від Антонівської селищної ради копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ним виявлено порушення меж між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_2 , якому рішенням Антонівської селищної ради від 16 червня 2006 року № 22 передано у власність присадибну ділянку площею 0,0641 га за адресою: АДРЕСА_2 . Акт погодження меж земельної ділянки він не підписував. Окрім того, відповідно до акту від 06 липня 1983 року по відведенню земельної ділянки по АДРЕСА_2 та плану земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 30 березня 1987 року межа між земельними ділянками є прямою та складає 33,4 м, а відповідно до плану земельної ділянки по АДРЕСА_2 2006 року, який міститься в проекті землеустрою, оспорювана межа є нерівною та складає 44,16 м. Таким чином, Антонівська селищна рада, незважаючи на приписи чинного законодавства, рішенням від 16 червня 2006 року № 22 надала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0641 га, чим порушила його право користування своєю земельною ділянкою в повному обсязі.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 15 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_1 , залишено без задоволення. Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2019 року залишено без змін.

14 серпня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Верещака О. М. подав до Верховного Суду електронною поштою касаційну скаргу на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 15 липня 2019 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов, і стягнути з Антонівської селищної ради понесені судові витрати, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення селищної ради.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, а доводи заявника про викривлення апеляційним судом правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 681/1039/15-ц, з якою погодилася Великої Палати Верховного Суду у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14 та у справі № 350/67/15, є безпідставними, оскільки ним не зазначено, в чому саме полягає невідповідність висновків апеляційного суду в цій справі правовій позиції, викладеній у згаданих судових рішеннях, та не наведено прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах і не надано доказів на їх підтвердження. Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення від 05 квітня 2018 року у справі «Зубац проти Хорватії»).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Верещаки Олексія Миколайовича на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 15 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Антонівської селищної ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення селищної ради.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук