Справа № 347/552/18
Провадження № 22-ц/4808/841/19
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: апелянта - ОСОБА_1 , та його представника - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності у зв`язку з поширенням недостовірної інформації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2019 року, ухвалене суддею Крилюк М.І.,

Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування

У березні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про захист честі та гідності у зв`язку з поширенням недостовірної інформації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди, просив визнати недостовірною інформацію поширену відповідачем, наступного змісту: «Я вважаю, що цей депутат є першим аферистом у Косівському районі, і я не боюся це сказати на камеру, по-перше , він свою дружину визнав недієздатною, тому що дружина понабирала купу кредитів»; стягнути з відповідача на його користь 200 000 гривень відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час проведення мітингу біля приміщення Косівського районного суду відповідач ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_4 голови Громадської організації «Народний контроль» умисно безпосередньо посеред людей у адресу позивача та його дружини, сказав наступне, дослівно :«Я вважаю, що цей депутат є першим аферистом у Косівському районі, і я не боюся це сказати на камеру, по-перше , він свою дружину визнав недієздатною, тому що дружина понабирала купу кредитів...». Більше того ОСОБА_5 особисто попросив ОСОБА_4 , щоб той записав все сказане на камеру.

В такий спосіб ОСОБА_3 було поширено недостовірну інформацію про нього. Оскільки його дружина ОСОБА_6 є інвалідом 2-ї групи вже багато років і визнана на підставі медичних документів недієздатною за рішенням суду. Всю цю недостовірну та неправдиву про нього інформацію слухали десятки людей, серед яких були і його колеги депутати, односельчани, в тому числі і його виборці.

Позивач зазначав, що такими поширеними недостовірними та неправдивими відомостями щодо нього відповідач принизив його честь та гідність, заявивши при громаді та при свідку ОСОБА_4 , що він зробив свою дружину недієздатною через її кредити. Така інформація, поширена ОСОБА_3 , є недостовірною, адже не відповідала дійсності. Вся інформація, яку поширив ОСОБА_3 про нього і членів його сім`ї біля приміщення суду та свідку ОСОБА_4 є видумаю, а її поширення носить негативний характер та ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію.

Неправдива та принизлива інформація, що була поширена ОСОБА_3 щодо позивача, стала предметом його обговорення колегами та виборцями. Це завдало шкоди також і його діловій репутації та зганьбило його ім`я. Стверджував, що факти викладені ОСОБА_3 щодо нього не відповідають дійсності і є такими що принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Всю цю інформацію ОСОБА_3 придумав сам та поширював умисно і свідомо, знаючи про її недостовірність.

У зазначеному позові ОСОБА_1 наполягав на тому, що відповідач повинен нести цивільну відповідальність за поширення недостовірної і неправдивої інформації саме під час проведення мітингу біля приміщення районного суду, а не у зв`язку з поширенням у засобах масової інформації.

Позивач зазначав, що своїми неправомірними діями ОСОБА_3 заподіяв йому моральну шкоду, оскільки (на той час, до жовтня 2015 року) він являвся публічною особою, депутатом Косівської районної ради та у зв`язку із поширеною ОСОБА_3 недостовірною інформацією, зобов`язаний був спростовувати і надалі спростовує видумані відповідачем факти, що вкрай негативно вплинуло на його звичний спосіб життя, роботу і здоров`я. Моральну шкоду оцінив на суму 200 000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що аналогічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 вже були предметом судового розгляду в справі №347/1525/14-ц і судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій досліджувались письмові докази, на які позивач посилається при повторному зверненні до суду із такими ж позовними вимогами, та в повному обсязі перевірялись наведені позивачем факти та відомості, висновки, по яких викладені в рішеннях, які не підлягають повторній переоцінці цих же доказів. Позивачем при подачі цього позову не наведено нових фактів та доказів в підтвердження заявленого ним позову, які б підлягали оцінці, а обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи. Суд також врахував, що в провадженні Косівського районного суду (судді Гордій В.І.) перебуває на розгляді ще одна цивільна справа №347/201/16 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист гідності та честі у зв`яку з розповсюдженням недостовірної інформації відшкодування моральної та матеріальної шкоди. На задоволення заяви ОСОБА_1 ухвалою суду від 19.04.2017 року його було залучено до участі в цій справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Остаточне рішення в цій справі ще не прийнято.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення та задовольнити позов, стягнути судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про те, що аналогічні позовні вимоги вже були предметом розгляду в справі №347/1525/14-ц є хибним, оскільки у тій справі позовні вимоги не були розглянуті судом по суті і щодо них не винесено судового рішення, яке б вступило у законну силу, рішення суду першої інстанції було скасовано тільки з процесуальних підстав, у зв`язку з тим, що не було залучено у справу відповідача власника веб-сайту.

Апелянт вважає висновок суду про те, що в справі №347/1525/14-ц судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій досліджувались письмові докази, на які позивач посилається при повторному зверненні до суду із такими ж позовними вимогами, помилковим, оскільки ухвала Косівського районного суду від 27.03.2019 року, якою відмовлено у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що набрало законної сили рішення суду, яке ухвалене між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, скасована апеляційним судом.

Зазначення судом про те, що у провадження суду перебуває на розгляді цивільна справа №347/201/16 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , у якій ОСОБА_1 залучено до участі в цій справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору і остаточне рішення в цій справі не прийнято, апелянт вважає таким, що не відповідає дійсності, оскільки відповідну заяву ОСОБА_1 про залучення його до участі у справі було залишено без розгляду, що було відомо суду, і, рішення у справі ухвалено без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 .

Апелянт стверджує, що суд повинен був оглянути матеріали цивільної справи №347/1525/15, у якій свідок ОСОБА_4 вже надавав свої детальні пояснення, яким дана належна оцінка, а також переглянуто відеозапис, яким підтверджуються позовні вимоги.

Стверджує, що поширена відповідачем інформація містить недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки не містить алегорії, сатири, гіпербол тощо, вона нічим не підтверджена, носить негативний характер щодо ОСОБА_1 . Апелянт зазначає, що сказане відповідачем - це брехня на ОСОБА_1 і чергове поширення недостовірної інформації, чим він його дружина займаються постійно, у зв`язку з чим є постійно відповідачами у суді, зокрема, рішеннями апеляційного суду у справі №347/2475/15 та №347/452/18 визнано факти поширення недостовірної інформації про ОСОБА_1 та зобов`язано відшкодувати завдану моральну шкоду.

Також ОСОБА_1 наводить обґрунтування розміру завданої йому моральної шкоди.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши апелянта та його представника, які вимоги скарги підтримали, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову з інших підстав, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судами розглянуто справу №347/1525/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди. Так, рішенням Косівського районного суду від 24.03.2016 року частково задоволено вказаний позов. При перегляді вказаної справи в апеляційному порядку Апеляційним судом Івано-Франківської області прийнято рішення від 13.09.2016 року, яким рішення Косівського районного суду від 24 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання відомостей, поширених у його відео зверненні, що розміщене на сайті «Народного контролю м.Косова», недостовірними і такими, що не відповідають дійсності, ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язання ОСОБА_7 спростувати відомості, що були поширені ним щодо ОСОБА_1 в усному відео зверненні та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1 000 000 гривень - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28.02.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.09.2016 року - залишено без змін (а.с. 51-54)

Як видно із рішення суду апеляційної інстанції у справі 347/1525/14-ц, останній не досліджував обставини щодо суті спору, а відмовив у задоволенні позову з підстав незалучення до участі в справі співвідповідачів.

Після чого ОСОБА_8 звернувся до суду із позовом у цій справі, і ухвалою Косівського районного суду від 27 березня 2018 року відмовлено у відкритті провадження з тих підстав, що набрало законної сили рішення суду, яке ухвалене між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав (а.с.13). Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.05.2018 року (а.с.24-25) скасовано ухвалу Косівського районного суду від 27 березня 2018 року про відмову у відкритті провадження у цій справі, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, з тих підстав, що постановляючи рішення від 13.09.2017 року у справі №347/1525/14-ц суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірна інформація поширена на веб-сайті організації «Народний контроль», а тому відповідачами повинні були бути автор та власник веб-сайта, які до участі в справі не залучені. Тому суд апеляційної інстанції не досліджував обставини щодо суті спору, а відмовив у задоволенні позову з підстав незалучення до участі в справі співвідповідачів. Після цього провадження у цій справі судом було відкрито.

З огляду на це, помилковим є висновок суду першої інстанції про відмову у позові з тих підстав, що аналогічні позовні вимоги ОСОБА_1 вже були предметом судового розгляду в справі № 347/1525/14-ц, судами досліджувались письмові докази, на які позивач посилається при повторному зверненні до суду із такими ж позовними вимогами, та в повному обсязі перевірялись наведені позивачем факти та відомості, висновки, по яких викладені в рішеннях, які не підлягають повторній переоцінці цих же доказів.

Також обґрунтовуючи підстави відмови у позові, суд першої інстанції звернув увагу на те, що в провадженні Косівського районного суду (судді Гордій В.І.) перебуває на розгляді ще одна цивільна справа №347/201/16 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист гідності та честі у зв`яку з розповсюдженням недостовірної інформації відшкодування моральної та матеріальної шкоди. На задоволення заяви ОСОБА_1 ухвалою суду від 19.04.2017 року його було залучено до участі в цій справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Остаточне рішення в цій справі ще не прийнято.

Такий висновок суду є неправильним, не відповідає обставинам, оскільки заяву ОСОБА_1 про залучення його до участі у справі було залишено без розгляду ухвалою суду від 24.09.2018 року, копія якої долучена позивачем до матеріалів справи (а.с.69), тому рішення у справі №347/201/16 за позовом ОСОБА_6 ухвалено без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 . Отже, суд першої інстанції помилково послався на цю підставу, відмовляючи у позові.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову із зазначених у оскарженому рішенні процесуальних підстав, а повинен був розглянути справу по суті, досліджуючи всі докази у справі.

Разом з тим, позов ОСОБА_1 не може бути задоволений у зв`язку з недоведеністю.

Апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у поданому позові посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_3 , перебуваючи на мітингу, який проходив біля будівлі приміщення Косівського районного суду, що в м.Косові по вул.Незалежності,50, підійшов до голови громадської організації «Народний контроль» ОСОБА_4 , який в той час проводив відеозйомку та поширив щодо позивача, та членів його сім`ї неправдиві та принизливі відомості, а саме сказав наступне: «Я вважаю, що цей депутат є першим аферистом у Косівському районі, і я не боюся це сказати на камеру, по-перше, він свою дружину визнав недієздатною, тому що дружина понабирала купу кредитів...», позивач стверджує, що сказане фактично є недостовірним, неправдивим і таким, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Відповідач є родичем позивача, на протязі останніх років сторони по справі перебувають у неприязних відносинах.

Судами неодноразово розглядались справи за позовом ОСОБА_1 , його дружини до відповідача та його дружини про захист чест та гідності у зв`язку з поширенням недостовірної інформації, щодо інших висловлювань.

Встановлено, і цього не заперечує жодна з сторін, що позивач до жовтня 2015 року, в тому числі і на час поширення відповідачем вказаних відомостей був депутатом Косівської районної ради.

Відповідач просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити (а.с. 109) з тих підстав, що аналогічний позов вже розглядався судами.

Суд апеляційної інстанції вважає доведеною ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_3 , перебуваючи на мітингу, який проходив біля будівлі приміщення Косівського районного суду, що в м.Косові по вул.Незалежності,50, підійшов до голови громадської організації «Народний контроль» ОСОБА_4 , який в той час проводив відеозйомку та, в адресу позивача, сказав наступне: «Я вважаю, що цей депутат є першим аферистом у Косівському районі, і я не боюся це сказати на камеру, по-перше, він свою дружину визнав недієздатною, тому що дружина понабирала купу кредитів...». Це чули інші люди, які в той час були там присутні.

Позивач довів наявність вказаної обставини, а відповідач цього не спростував, і навіть не намагався це робити, а тільки заперечував щодо оцінки позивачем вказаного висловлювання (інформації). З цих підстав не мають правового значення доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був оглянути матеріали цивільної справи №347/1525/15, у якій свідок ОСОБА_4 вже надавав свої детальні пояснення, яким дана належна оцінка, а також переглянуто відеозапис, яким підтверджуються позовні вимоги, адже сама обставина поширення вказаної інформації відпоідачем є встановленою, тільки має значення оцінка сказаного на предмет того, чи поширена інформація є недостовірною, неправдивою і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача чи не є такою.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Слід зазначити, що норма частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема статті 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 15, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади (як у даному випадку позивач ОСОБА_1 був депутатом районної ради) або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Судом встановлено, що позивач на час виникнення спірних правовідносин був депутатом Косівської районної ради, тому інформація, про спростування якої пред`явив вимоги позивач («Я вважаю, що цей депутат є першим аферистом у Косівському районі, і я не боюся це сказати на камеру, по-перше, він свою дружину визнав недієздатною, тому що дружина понабирала купу кредитів...»), не підлягає визнанню недостовірною, оскільки така інформація стосується позивача, як публічної особи, та його професійної діяльності на посаді депутата, а тому він повинен бути готовим до неї, оскільки межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою.

Така ж позиція, висловлена Верховним судом у постанові від 23.05.2018 у справі №486/813/16- ц.

Колегія суддів вважає, що за своїм характером і змістом поширена інформація відповідачем є неприємною для позивача, однак вона не виходить за рамки суспільної моралі, а свідчить про реалізацію особою свободи вираження поглядів.

Позивач у позові та в апеляційній скарзі посилався на положення ч.3 ст.277 ЦК України, згідно якої негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, та зазначав поширена відповідачем інформація носить негативний характер щодо ОСОБА_1 . Однак таке посилання позивача є безпідставним, оскільки вказана норма 19.04.2014 була виключена із ст. 277 ЦК України (тобто не діяла на час виникнення спірних правовідносин - ІНФОРМАЦІЯ_1) Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації" №1170-VII від 27.03.2014 р.

Доводи апеляційної скарги про те, що поширена відповідачем інформація містить недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки не містить алегорії, сатири, гіпербол тощо, вона нічим не підтверджена, не спростовують вищезазначених висновків суду апеляційної інстанції.

Також суд апеляційної інстанції відхиляє доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо посилання на рішення апеляційного суду у справах №347/2475/15 та №347/452/18, якими визнано факти поширення недостовірної інформації про ОСОБА_1 та зобов`язано відшкодувати завдану моральну шкоду, оскільки вказані рішення стосуються зовсім інших обставин та не впливають на розгляд цієї справи.

Будучи публічною особою на момент поширення відповідачем інформації, позивач не довів, що його особисте майнове право було порушено поширенням відповідачем інформації, яку позивач просить спростовувати.

Відповідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Оскільки позивач не довів факту поширення щодо нього відповідачем недостовірної інформації, а, отже, і порушення його особистого немайнового права, то підстав для відшкодування моральної шкоди не має.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Враховуючи вищезазначене позов не може бути задоволений за недоведеністю, а не з підстав, зазначених судом першої інстанції, який порушив норми процесуального та права та висновки якого не відповідають обставинам справи. Клопотання відповідача про відмову у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності за захистом порушеного права колегія суддів вважає помилковим.

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 374 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності у зв`язку з поширенням недостовірної інформації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 серпня 2019 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Л.В. Василишин

І.О. Максюта