ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9913/19 Справа № 179/2479/18 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що у березні 2013 року домовилася з ОСОБА_1 про купівлю - продаж житлового будинку по АДРЕСА_1 . 15 березня 2013 року вона сплатила відповідачу завдаток у розмірі 20 000 грн., про що остання склала розписку та зобов"язалася нотаріально посвідчити угоду.

До теперішнього часу договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально не посвідчено, тому що відповідач ухиляється від виконання умов договору, незважаючи на домовленість щодо усіх істотних умов договору, тому просила визнати дійсним укладений між ними договір купівлі-продажу житлового будинку.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, господарських будівель і споруд, який знаходиться по АДРЕСА_1 , що складається з: А - будинок загальною площею 51,2 кв. м., житловою площею 27, кв. м.; а - сіни; гн - ганок; Б - сарай; ПГ - шийка з погребом; Т - вбиральня; № 6 - замощення, укладений 15 березня 2013 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (покупець) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 (продавець).

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правочин, укладений між сторонами є договором купівлі-продажу житлового будинку, за яким відбулося його виконання, але продавець ухиляється від його нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим даний договір вважається таким, що вчинений правомірно.

В апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами не було укладено, так само як і не було намірів вчинити такий правочин. Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України. Належні докази на підтвердження ухилення відповідача від укладення спірного договору, матеріали справи не містять.

Позивач правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористалася.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони домовилася про купівлю-продаж житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , яка отримала 15 березня 2013 року від ОСОБА_2 в якості завдатку грошові 20 000 грн., однак ухиляється від подальшого нотаріального посвідчення договору та отримання другої частини коштів у розмірі 20 000 грн.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Апеляційним судом встановлено, що надана розписка ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_2 в якості завдатку 20 000 грн. за житловий будинок, не свідчить про домовленість між сторонами щодо усіх істотних умов договору відповідно до вимог статей 638, 655 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частина третя статті 640 ЦК України, яка має назву: момент укладення договору, мала первинну редакцію від 16 січня 2003 року наступного змісту: договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Стаття 657 ЦК України у цій же редакції від 16 січня 2003 року сформульована наступним чином: договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Отже, первинна редакція наведених статей передбачала як нотаріальне посвідчення договору щодо нерухомого майна, так і державну реєстрацію такого договору.

11 лютого 2010 року прийнято Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» (долі по тексту - Закон), яким внесені зміни до частини третьої статті 640 УК України та викладено її у наступній редакції: договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Указаним законом також виключено із частини першої статті 657 ЦК України слова «та державній реєстрації».

Наведене свідчить про те, що Законом внесені зміни щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, передбачено, що державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладені функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Також внесено зміни до Цивільного кодексу України, які передбачають виключення положень про необхідність державної реєстрації окремих видів договорів, зокрема частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою державну реєстрацію договору купівлі-продажу нерухомого майна скасовано.

Отже, законодавцем запроваджено тільки державну реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень та не виключено положення про державну реєстрації договорів щодо нерухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до статті 657 ЦК України, у редакції, чинній на день укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, при розгляді справ на підставі частини другої статті 220 ЦК України суди повинні врахувати час укладення договору, про визнання дійсним якого заявлено вимогу, оскільки указані положення закону можуть застосовуватись тільки щодо угод, які підлягали нотаріальному посвідченню та не потребували ще і державної реєстрації договору.

Встановивши фактичні обставини у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 , а були лише наміри вчинити такий правочин. Видача розписки, яка міститься у матеріалах справи без належного укладання договору не вважається укладеним договором, а отже, відповідно, не може визнаватись дійсним в судовому порядку.

Крім того, позивач не позбавлена права вирішити питання про повернення коштів у разі недосягнення мети, зазначеної у розписці, однак вказані обставини не є предметом даного спору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема і судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057, 20 грн, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 057, 20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида