Справа № 310/2632/18
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

представника позивача за первісним позовом- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину квартири у праві спільної сумісної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, припинення права власності та виплату компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину квартири у праві спільної сумісної власності подружжя, який мотивує тим, що вони з відповідачем з 07 жовтня 2006 р. по 19 травня 2017 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, за період якого, вони 11 серпня 2011 року з відповідачем придбали двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку, оформили на відповідача, оскільки на той час стосунки між ними були нормальні та суперечок щодо майна не було.

ОСОБА_2 вказав, що на теперішній час між ними виникли непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання зазначеного нерухомого майна.

Шлюбний договір між сторонами не укладався, будь-яких домовленостей щодо квартири між ними немає. Позивач за основним позовом вказав, що, оскільки, їх частки у спільному майні є рівними, він має право на належну йому частку у спільному з відповідачем майні, і тому має право на ідеальну частку у праві власності на спільне майно та вважає, що є всі підстави для визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири.

ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, припинення права власності та виплату компенсації, посилаючись на наступне.

Позивач за зустрічним позовом вказав, що вони з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2006 року по 19 травня 2017 року, від якого мають доньку.

ОСОБА_2 має у власності інше житло та проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своїм батьком , але чинить перешкоди щодо користування спільним майном, та жодним чином не допомагає утримувати малолітню дочку.

Позивач за зустрічним позовом вказав, що ОСОБА_2 жодним чином не підтримує відносин із донькою та уникає виконання своїх батьківських обов`язків, тому вона піклується про дитину виключно із власних джерел фінансування.

Вважає, що такі обставини як наявність малолітньої доньки на її утриманні, відсутність у ОСОБА_2 інтересу до їх подальшої долі та його незацікавленості щодо нерухомого майна є також істотними обставинами. Тому прохає суд, при вирішенні даного спору зауважити на інтереси малолітньої дитини, а також на її згоду на компенсацію половини вартості квартири та прохала визнати за позивачем право власності на житлову квартиру АДРЕСА_3 .

Оскільки частки співвласників вказаної квартири в натурі не можуть бути виділені та, враховуючи те, що

квартиру АДРЕСА_3 , не можливо ні поділити в натурі між співвласниками, ні виділити частки у спільному майні співвласникам, ні встановити порядок його користування між співвласниками, а також те, що ОСОБА_2 проживає в іншому житлі та має інше житло, припинення за рішенням суду права відповідача на частку у спільному майні, яким є житлова квартира, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.10.2018 року по вказаній справі було зупинено провадження та призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.07.2019 року провадження по справі було поновлено.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та не визнали зустрічний позов.

В судовому засіданні представник відповідача за основним позовом Мунтян Т.І. підтримав зустрічний позов та не визнав позов, заявлений ОСОБА_2 , в подальшому в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухав сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає основний позов ОСОБА_2 підлягаючим задоволенню, зустрічний позов ОСОБА_3 таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2006 року по 19 травня 2017 року.

За час шлюбу була придбана квартира АДРЕСА_3 .

В ході судового розгляду сторони визнали той факт, що вищевказане майно придбано в період шлюбу та є їх спільною сумісною власністю.

В силу вимог ст.60 СК України кожна річ, набута подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, як це встановлює ст. 65 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. ч. 2, 3 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

В ході судового розгляду встановлено, що шлюбний договір ми сторонами не укладався, будь-яких домовленостей щодо поділу квартири між ними немає.

Крім того, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на спірне майно, судом встановлено не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя, що не спростовувалося ані позивачем, ані відповідачем під час судового розгляду.

У зв`язку із тим, що за договором купівлі-продажу від 11.08.2011 р., квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 була оформлена на одного із подружжя ОСОБА_3 та враховуючи положення вищезазначених статей СК України, суд вважає за можливе в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 . Тому суд вважає позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , законними і обґрунтованими.

Суд, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , виходив з наступного.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що сторони, будучи співвласниками спільного майна квартири не найшли згоди по її спільному користуванню. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Питання чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, також має робитись у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Згідно з ч. 2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою стороною. З матеріалів справи вбачається, що спільне володіння і користування сторонами спірним майном є неможливим, оскільки між ними існують неприємні відносини, оскільки, шлюб між ними було розірвано. Відповідно висновку судової оціночно будівельної та булівельно-технічної експертизи № 6126/6127-18, експерт вважає неможливим виділення Ѕ частини у квартирі АДРЕСА_3 відповідно до діючих

державних будівельних норм та вимог п.2.22, п.2.28 ДБН В 2.2-15-2005 «Будівлі і споруди. Житлові будівлі. Основні положення» і вимог п. 8.11 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». Разом з тим, поділити квартиру АДРЕСА_3 по Ѕ частині відповідно до діючих державних будівельних норм та вимог п.2.22, п.2.28 ДБН В 2.2-15-2005 «Будівлі і споруди. Житлові будівлі. Основні положення» і вимог п. 8.11 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», не можливо. Хоча судом і встановлено наявність двох умов, передбачених ст. 365 ЦК України, а саме те, що річ є неподільною та те, що спільне володіння і користування майном є неможливим, але зі змісту норми ст. 365 ЦК України вбачається, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Судом встановлено, що у відповідача за зустрічним позовом не має іншого житла і ця обставина не спростована позивачем за зустрічним позовом, тому суд вважає, що у цьому випадку припинення його права на частку завдасть істотної шкоди ОСОБА_2 . Окрім того, суд постановлює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. На день розгляду судом вказаної цивільної справи, ОСОБА_3 не внесено вартості Ѕ частки спірної квартири на депозитний рахунок суду, ніяких письмових доказів в підтвердження факту внесення позивачем грошових коштів в рахунок вартості Ѕ частки квартири, суду не надано, тому зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.141 ЦПК України між сторонами підлягають розподілу судові витрати.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354,430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину квартири у праві спільної сумісної власності подружжя, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1516,00 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, припинення права власності та виплату компенсації, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на

апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Позивач за первісним позовом- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду виготовлено 20 грудня 2019 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Н. І. Черткова