ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» грудня 2019 року

м. Харків

справа № 646/6396/18-ц

провадження № 22ц/818/5612/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Кругової С.С.,

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2019 року в складі судді Янцовської Т.М.

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 29 жовтня 2016 року о 14-00 години ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «MAZDA», державний номерний знак НОМЕР_1 , в районі перехрестя проспекту Гагаріна та провулку Мовчанівський в місті Харкові, перед початком руху та зміною напрямку руху не впевнився у безпечності свого маневру та здійснив зіткнення з автомобілем «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілю, власником якого є ОСОБА_2 , завдано механічних ушкоджень, що призвело до значних матеріальних збитків.

Відповідно до постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 05 травня 2017 року постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року скасовано в частині визнання ОСОБА_3 винним у скоєнні адміністративного правопорушення у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Вказали, що факт порушення ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України встановлено протоколом про адміністративне правопорушення АП2 № 122868 від 12 грудня 2016 року, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди від 29 жовтня 2016 року, поясненнями свідків.

Зазначили, що відповідно до висновку комісійної судової автотехнічної експертизи № 18522 від 20 серпня 2018 року в даній дорожньо-транспортній пригоді водій автомобіля «MAZDA СХ-7» ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності до вимог пп.9.2 «б», 9.4, 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля «MAZDA СХ-7» ОСОБА_3 визначалась шляхом виконання ним вимог п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди. На проведення цієї експертизи ОСОБА_1 витратив грошову суму в розмірі 5148,00 грн.

Вказали, що з метою встановлення розміру завданої матеріальної шкоди вони звернулися до суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , з яким укладено договір № 141/7 від 23 травня 2017 року про визначення вартості матеріальної шкоди та сплачено 1200,00 грн.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 303В/1 від 01 червня 2017 року матеріальний збиток, завданий в результаті пошкодження транспортного засобу складає 78 024,13 грн.

Вважали, що сума матеріальних збитків складає 79 224,13 грн.

ОСОБА_1 вважав, що йому заподіяно моральну шкоду, яка полягала у серйозних хвилюваннях за своє життя та здоров`я, а також життя та здоров`я своєї вагітної дружини та шестирічної дитини, які знаходилися поруч в салоні автомобіля, яку оцінює в розмірі 10 000,00 грн.

Зазначили, що витрати на професійну правничу допомогу становить 5000,00 грн.

Просили визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 29 жовтня 2016 року о 14-00 години в районі перехрестя проспекту Гагаріна та провулку Мовчанівський в м. Харкові за участю автомобіля «MAZDA», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму у розмірі 79 224,13 грн в якості відшкодування збитків, шкоди матеріального характеру; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 10 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди; покласти на ОСОБА_3 судові витрати у повному обсязі, в тому числі, на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 792,25 грн судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, 1841,00 грн судового збору за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, 5000,00 грн в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, 5148,00 грн в якості відшкодування витрат на проведення судової експертизи.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн; компенсовано ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 352,40 грн, витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 2574,00 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; в іншій частині в задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні відшкодування моральної шкоди у повному розмірі та матеріальної шкоди у повному розмірі, ухвалити в цій частині нове рішення, яким, зокрема, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію (відшкодування) моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію (відшкодування) матеріальної шкоди у розмірі 79 224,13 грн, в іншій частині залишити рішення без змін; покласти на відповідача судові витрати, пов`язані із розглядом цієї апеляційної скарги, в тому числі, сплату судового збору. ОСОБА_3 просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким залишити позовну заяву без задоволення.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважали, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклали вимоги позову. При цьому зазначили, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, яка полягала у хвилюванні за життя та здоров`я як себе, так і своєї вагітної дружини та дитини, які знаходилися в салоні автомобіля та зазначені переживання мали зростаючий характер, оскільки його дружину транспортували до лікарні; крім того, суттєвим чином порушено звичайний уклад життя через неможливість користуватися транспортним засобом, у зв`язку з чим створено додаткові незручності, непередбачені витрати часу й додаткові зусилля з приводу належного оформлення документів, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою, що призвело до виникнення безсоння, дратівливості та загального погіршення самопочуття, відсутності впевненості у захищеності та справедливості.

ОСОБА_3 вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на висновок експерта від 30 жовтня 2019 року № 22767, з якого вбачаються порушення вимог пп.12.3, 8.10, 8.11 Правил дорожнього руху України з боку водія «HYUNDAI TUCSON», які знаходяться з технічної точки зору у причинному зв`язку з подіями дорожньо-транспортної пригоди, що мали місце 29 жовтня 2016 року; що він як інвалід ІІ групи звернувся до МТСБУ та повідомив про страховий випадок; що висновок № 303В/1 від 01 червня 2017 року суму вартості ремонту, яка суттєво відрізняється від розміру шкоди та складає 62 497,01 грн; що позивачами не надано доказів про реальне відновлення автомобіля, не зазначено, де він ремонтувався, відновлювався, чи повністю відновлено, частково відновлено; що транспортні засоби учасників дорожньо-транспортної пригоди забезпечені полісами обов`язкового страхування, однак страхові компанії до участі у справі не залучено.

22 листопада 2019 року від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в якому вони просили залишити без задоволення його апеляційну скаргу. При цьому зазначили, що висновок додаткової судової автотехнічної експертизи № 22767 від 30 жовтня 2018 року складений не на виконання ухвали суду, а на замовлення ОСОБА_3 за його заявою від 04 жовтня 2018 року та цей висновок ґрунтується на припущеннях, які не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення суду змінити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 міститься клопотання про витребування матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 646/13306/16-п, яке залишено без задоволення на підставі частини 1 статті 367 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції в частині відшкодування майнової шкоди мотивовано тим, що ОСОБА_2 не надав до суду доказів того, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди він був власником транспортного засобу, або на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, тому підстав для задоволення його вимог не вбачається.

Проте, повністю з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 жовтня 2016 року о 14-00 години ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «MAZDA», державний номерний знак НОМЕР_1 , в районі перехрестя проспекту Гагаріна та провулку Мовчанівський в м. Харкові, перед початком руху та зміною напрямку руху не впевнився у безпечності свого маневру та здійснив зіткнення з автомобілем «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до посвідчення, серія НОМЕР_3 , яке видане Управлінням праці та соціального захисту населення Дзержинського району Харківської міської ради, ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с.82).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 станом на 29 жовтня 2016 року застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9030592.

Згідно з цим договором страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 100 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну, - 50 000,00 грн, розмір франшизи 0,00 грн. (а.с.169).

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року визнано винним ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП; провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.10).

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 05 травня 2017 року постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року в частині визнання винним ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП скасовано, в іншій частині апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року залишено без змін (а.с.11).

З протоколу про адміністративне правопорушення, складеного старшим інспектором з ОД УПД ГУНП в Харківській області майором поліції Цибулько М.М. 12 грудня 2016 року вбачається, що 29 жовтня 2016 року о 14-00 години ОСОБА_3 керуючи автомобілем «MAZDA», державний номерний знак НОМЕР_1 , в районі перехрестя проспекту Гагаріна та провулку Мовчанівський в м. Харкові перед початком руху та зміною напрямку руху не впевнився в тому, що це буде безпечним, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «HYUNDAI», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , чим порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП (а.с.12).

Згідно висновку за результатами перевірки матеріалу дорожньо-транспортної пригоди ЄО Червонозаводського ВП № 16821 від 29 жовтня 2016 року, складеного 15 листопада 2016 року, 29 жовтня 2016 року о 14-00 години в районі перехрестя проспекту Гагаріна та провулку Мовчанівський в м. Харкові водій автомобіля «MAZDA», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , перед початком руху та зміною напрямку руху не впевнився в тому, що це буде безпечним, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «HYUNDAI», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 Транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди постраждала та була доставлена до ХМКЛШНМД ім. Мешанінова пасажир автомобіля «HYUNDAI», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_5 . Встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення пункту 10.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_4 , власником автомобіля марки «MAZDA», модель СХ-7, державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 (а.с.24).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_5 , власником автомобіля марки «HYUNDAI», модель «TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 (а.с.210).

Із висновку комісійної судової автотехнічної експертизи № 18522, складеного 20 серпня 2018 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса вбачається, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «MAZD СХ-7» ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.9.2 «б», 9.4, 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля «MAZDA СХ-7» ОСОБА_3 визначалась шляхом виконання ним вимог п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «MAZDA СХ-7» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Якщо перед виконанням маневру ліворуч на автомобілі «MAZDA СХ-7» не був увімкнений сигнал лівого повороту, як вказує водій ОСОБА_1 , то в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «MAZDA СХ-7» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п.9.2 «б», 9.4 Правил дорожнього руху України. Однак, дані невідповідності вимогам п.п.9.2 «б», 9.4 Правил дорожнього руху України не знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «HYUNDAI TUCSON» ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України (а.с.30-35).

Із висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 303В/1, складеного 01 червня 2017 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 вбачається, що сума матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузову НОМЕР_6 , 2012 року випуску, пошкодженого під час дорожньо-транспортній пригоді 29 жовтня 2016 року, по раніше проведеному огляду складає 78 024,13 грн. (а.с.40-51).

Як вбачається з висновку додаткової судової автотехнічної експертизи № 22767, складеного 30 жовтня 2018 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «MAZDA» ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.9.2 б», 9.4, 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля «MAZDA» ОСОБА_3 визначалась шляхом виконання ним вимог п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «MAZDA» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Якщо перед виконанням маневру ліворуч на автомобілі «MAZDA» не увімкнув сигнал лівого повороту, то в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «MAZDA» ОСОБА_3 також не відповідали вимогам п.п.9.2 «б», 9.4 Правил дорожнього руху України, однак дані невідповідності не знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, з причин, які наведені у дослідницькій частині висновку. Якщо автомобіль «HYUNDAI» рухався на зелений сигнал світлофора, то в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «HYUNDAI» ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. Якщо автомобіль «HYUNDAI» рухався на зелений сигнал світлофора, то в даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_1 мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «MAZDA» шляхом виконання ним вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. Якщо автомобіль «HYUNDAI» рухався на зелений сигнал світлофора, то в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Якщо автомобіль «HYUNDAI» рухався на забороняючий рух сигналу світлофора, то в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «HYUNDAI» ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.8.10, 8.11 Правил дорожнього руху України. Якщо автомобіль «HYUNDAI» рухався на забороняючий рух сигналу світлофора, то в даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_1 мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем ОСОБА_3 шляхом виконання ним п.п.8.10, 8.11 Правил дорожнього руху України. Якщо автомобіль «HYUNDAI» рухався на забороняючий рух сигналу світлофора, то в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п.8.10, 8.11 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортною пригодою (а.с.132-138).

08 листопада 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України на адресу ОСОБА_3 направило лист, в якому повідомив про надання необхідних документів для подальшого розгляду справи та прийняття рішення щодо відшкодування завданої шкоди (а.с.143 зворот).

Як вбачається з наряду-заказу № 07/01 фізичної особи підприємця ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_3 для ремонту автомобіля «MAZDA», державний номерний знак НОМЕР_1 , перелік робіт та перелік запасних частин становить на загальну суму 100 410,00 грн (а.с.144).

01 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 29 жовтня 2016 року (а.с.162).

01 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» з поясненнями щодо події, яка сталася 29 жовтня 2016 року (а.с.170).

09 листопада 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України за № 3/1-05/37080/вих/2 на адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 направив лист про надання доручення на виконання робіт по справі № 37080, яким відповідно до умов договору № 2015/0014 від 10 грудня 2015 року доручив провести в строк до 09 грудня 2016 року огляд ТЗ із фотографічною фіксацією; скласти протокол огляду; надати фотографії на електронному носії; визначити: ринкову вартість ТЗ на момент дорожньо-транспортної пригоди, вартість відновлювального ремонту ТЗ із зазначенням включення або не включення в розрахункову суму податку на додану вартість, коефіцієнт фізичного зносу складників, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників (а.с.168).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема, з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

За таких обставин, у разі якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика відповідача (завдавач шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, яка відступила від висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року в справі № 6-2587цс18.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Зазначене має важливе юридичне значення, оскільки у разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика для страхової виплати, решту завданої і доведеної шкоди відшкодовує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що власником автомобіля марки «HYUNDAI», модель «TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 . Особою, на яку покладено цивільно правову відповідальність за вчинення дорожньо транспортної пригоди, виходячи з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16, від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, згідно якої застосування пункту 7 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Відтак, така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини ОСОБА_3 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9030592 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп».

Саме ОСОБА_1 звертався як до Моторного (транспортного) страхового бюро України, так і до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Власник автомобіля «HYUNDAI», модель «TUCSON» ОСОБА_2 не звертався до страховика з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та страхової виплати.

Не залучивши страховика до участі у справі, суд першої інстанції не врахував, що за наявності вини у дорожньо-транспортній пригоді страхувальника, саме страхова компанія зобов`язана відшкодувати завдану майнову шкоду у межах ліміту відповідальності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає висновок суду щодо недоведеності обставин, якими обґрунтовано позов, безпідставними та відмовляє в задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав, зазначених вище.

У зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновком суду щодо стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 та з його розміром, виходячи з наступного.

За правилами передбаченими статтями 16, 23 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, приниженні честі, гідності та ділової репутації.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Тобто, необхідно з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому необхідно з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стягуючи моральну шкоду на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач пережив нервовий стрес, відчув душевні переживання за життя і здоров`я рідних, які перебували в його автомобілі під час дорожньо транспортної пригоди, що призвело до виникнення безсоння, дратівливості, загального погіршення самопочуття, відсутності впевненості у захищеності.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з наявності складу цивільного правопорушення, елементами якого є протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок, вина.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, виходячи з вимог статей 23, 1167 ЦК України, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. за наявності доказів, які містяться в матеріалах справи, з урахуванням тривалості вимушених змін в житті ОСОБА_1 , принципів виваженості, справедливості та розумності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без задоволення та часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 із зміною рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з викладенням її у редакції цієї постанови.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, однак по суті позовних вимог оскаржуване рішення залишено без змін, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

С.С. Кругова

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.