Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/192/19
Провадження № 2/499/202/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"14" серпня 2019 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін по справі в залі суду в смт. Іванівка Іванівського району Одеської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу у сумі 96508,76 гривень, який складається з суми неповернутої позики - 55000,00 грн., та відсотків за користування позикою у розмірі 41508,76 грн.

В своєму позові позивач посилався на те, що 22.10.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики №33, відповідно до якого відповідач взяв у позивача грошові кошти в сумі 55000,00 грн., які зобов`язалася повернути не пізніше 01.01.2018 року зі сплатою відсотків у розмірі 0,1666 відсотків в день.

Відповідач на даний час кошти не повернула.

В зв`язку з цим він вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою про стягнення боргу з урахуванням відсотків.

Позивач у судове засідання не з`явився, проте його представник надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав.

Відповідач у судове засідання не з`явився, проте її представник надала до суду заяву про визнання позову.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в 2210.2017 році між позивачем та відповідачем було укладено договір позики №33, відповідно до якого відповідач взяла у позивача грошові кошти в сумі 55000,00 грн., які зобов`язався повернути до 01.01.2018 року зі сплатою відсотків у розмірі 0,1666% в день, що підтверджується копією розписки, долученої до матеріалів справи.

Відповідач на даний час кошти не повернув, про що відповідач не заперечував, при цьому представником відповідача було долучено до матеріалів справи копії квитанцій про сплату ОСОБА_2 на картковий рахунок грошові кошти у сумі 2004,00 грн., та 3006,00 грн.

При цьому суд не може врахувати їх у якості доказу сплати боргу, скільки з квитанцій не вбачається, що грошові кошти були сплачені позивачу ОСОБА_1 , не зазначено реквізитів договору позики.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонам та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рушення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Позивачем по справі надано у судове засідання докази з яких вбачається наявність боргового зобов`язання у відповідача по справі, яке не виконано ( наявність розписки у позивача).

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори ).

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже законом встановлено, що на підтвердження укладення правочину - (договору позики) може бути надана розписка.

Крім того, стаття 545 ЦК України встановлює презумпцію, відповідно до якої наявність боргового документу у кредитора підтверджує невиконання боржником зобов`язання.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд вважає, що посилання позивача є обґрунтованими, оскільки позивач надав суду належні та допустимі докази.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Відповідно до матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судові витрати у розмірі 955,08 грн. - судовий збір за подання позовної заяви, що підтверджується оригіналом квитанції, який належить стягнути з відповідача.

Іванівським районним судом Одеської області 14.08.2019 року було винесено ухвалу про забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину нежитлового приміщення - магазину під літ. «А», загальною площею 59,6 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Так, суд роз`яснює сторонам, що згідно з положеннями ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 204, 207, 509, 530, 545, 525, 526, 610, 611, 625, 1046, 1047 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 158, 247, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №33 від 22.10.2017 року у сумі 96508,76 грн. (дев`яносто шість тисяч п`ятсот вісім гривень 76 коп.), яка складається з:

суми неповернутої позики - 55000,00 грн.,

відсотків за користування позикою у розмірі 41508,76 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 955,08 грн.

Заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, застосовані відповідно до ухвали Іванівського районного суду Одеської області від 14.08.2019 року (справа №499/192/19, провадження 2-з/499/5/19) продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

СуддяІ. В. Погорєлов