Дата документу 13.08.2019 Справа № 337/4192/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 337/4192/18 Головуючий у 1 інстанції Кучерук І.Г.
Провадження №22ц/807/2520/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування районної державної реєстрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування районної державної реєстрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог, з урахуванням уточнень, зазначав, що він з 26.05.1994 року є наймачем кв. АДРЕСА_1 . Разом з ним у якості членів сім`ї проживали відповідачі які були зареєстровані у квартирі. Однак 02.04.2011 року його донька зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та після реєстрації шлюбу відповідачі виїхали на інше постійне місце проживання до м. Київ, вивезли усі свої речі, та з тих пір у квартирі не проживають, оплату комунальних послуг не здійснюють. Перепон у користуванні житловим приміщенням відповідачі не мали, та ухиляються добровільно знятися з реєстраційного обліку, перестали бути членами його сім`ї. Позивач вимушений нести додаткові витрати по оплаті за житло, та наявність реєстрації відповідачів чинить йому перепони у приватизації квартири і отримання субсидії.

З огляду на зазначене, просив суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що відповідачі не втратили інтерес до спірної квартири, оскільки за всі сім років вони жодного разу не навідувалися до квартири, не сплатили жодної копійки ані за сплату комунальних послуг, ані для утримання квартири. Також вважає, що довідка з місця роботи ОСОБА_2 , з якої вбачається, що вона працює в ПАТ «ДАТАГРУП» є беззаперечним доказом виїзду відповідачів в інший населений пункт, оскільки у вказаному підприємстві ОСОБА_2 працює вже більше шести років.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактично відповідачі не проживають у спірній квартирі за характером роботи та навчання, проте мають намір повернутися до місця реєстрації, оскільки іншого житла не мають. Також зазначено, що ОСОБА_1 не доведено, що реєстрація відповідачів в спірній квартирі перешкоджає йому будь яким чином вільно користуватися житловим приміщенням.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду, оскільки він відповідає встановленим судом обставинам справи, які узгоджуються дослідженими ним доказами та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Вірно встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 з 26.05.1994 року, і відповідачі ОСОБА_2 з 28.11.1995 року, ОСОБА_3 з 16.06.2001 року (а.с. 29).

Згідно ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Крім того, згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Право на пред`явлення позову про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, належить наймачу жилого приміщення або членам його сім`ї, які проживають разом з ним, відповідно до ст. 71 ЖК України.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно роз`яснень п. 11 Постанови Пленум Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Також, встановленим є факт, та не заперечується сторонами, що відповідачі на сьогоднішній день у спірній квартирі не проживають, проте, відповідно до чинного законодавства при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

ОСОБА_3 з 01.09.2018 року є студентом денної форми навчання Державного університету телекомунікацій, навчально - наукового інституту менеджменту та підприємництва, з терміном навчання по 30.06.2022 року(а.с.5, 90-91).

Згідно до листа запрошення від 20.07.2012 року за № 415, «ДАТАГРУП» запропонувало ОСОБА_2 , з вересня 2012 року, посаду у своїй компанії.

З довідки № 138 від 05.07.2018 року, відповідач ОСОБА_2 працює в ПрАТ «ДАТАГРУП»(м. Київ) з 24.09.2012 року (а.с.6).

Колегія суддів бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (пункт 56 рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» 2009 року).

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Так, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачі вибули на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , права власності на нерухоме майно не зареєстровано(а.с. 56, 59).

Щодо доводів ОСОБА_1 відносно того, що позивачі не несуть витрат по утриманню вказаної квартири, колегія суддів зазначає, що це не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування. Натомість, позивач не позбавлений права звернутись до відповідачів з вимогою щодо стягнення частки понесених витрат, зокрема на утримання квартири в належному стані, за наявності належних та допустимих доказів понесення ним витрат.

Також не приймаються колегією суддів доводи апеляційної скарги, що відповідачі втратили інтерес до спірної квартири, оскільки вказане спростовується змістом наданих пояснень в ході розгляду справи, та наявністю позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (а.с. 40).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 14 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: