Справа № 199/6187/19
(2/199/3006/19)
16 грудня 2019 року
справа №199/6187/19
провадження № 2/199/3006/19
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Подорець О.Б.
секретаря судового засідання Столяренко А.І.,
учасники справи:
позивач Дніпровська міська рада
відповідач ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , де треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, про знесення самочинно збудованого об`єкту будівництва, -
за участю учасників справи:
представника позивача ОСОБА_3 М.С.,
У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , де треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, про знесення самочинно збудованого об`єкту будівництва.
16.02.2017 згідно з договором купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 381, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 продали та передали у власність будівлю кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а покупці - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли будівлю кафе в рівних частках, по Ѕ кожний. Номер запису про право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 19051688, номер запису про право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 09051808.
Виходячи з викладеного, на теперішній час, право власності на вказаний об`єкт зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Оскільки відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , після укладання договору купівлі-продажу будівлі кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вимоги статей 26 та 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не виконано, земля передавалася в оренду по фактичному розміщенню кафе та не цим особам, то відповідно до вимог частини 4 статті 376 ЦК України, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав та просив зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знести самочинно побудований об`єкт незавершеного будівництва кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів судові витрати.
Ухвалою від 07 серпня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 25 листопада 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті.
16 грудня 2019 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, в судове засідання не з`явилися.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
16.02.2017 згідно з договором купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 381, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 продали у власність будівлю кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а покупці - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли будівлю кафе в рівних частках, по Ѕ кожний. Номер запису про право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 19051688, номер запису про право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 09051808 (а.с.11-14).
За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
У вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності у особи, в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування. Отже, самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї.
Згідно з частиною 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті).
Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).
Поряд з цим відповідно до частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно зі статтею 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Водночас, виходячи з положень статті 377 ЦК України, статей 120, 125 ЗК України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, слід дійти висновку, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі, з усіма притаманними для власності складовими - володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні.
Договір від 16 лютого 2017 року, на підставі якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали власниками об`єкту незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є чинними, доказів визнання його недійсним суду не надано.
Тобто, звертаючись до суду із позовом про зобов`язання відповідачів знести самочинно побудований об`єкт незавершеного будівництва, фактично призведе до позбавлення відповідачів права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки фактично йдеться про припинення права власності відповідачів шляхом знесення розташованого на цій земельній ділянці об`єкта нерухомості, що суперечить положенням Конституції України та вимогам законодавства, яке регулює відповідні правовідносини власності в Україні.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Новоселецький проти України" від 22.02.2005, "Федоренко проти України" від 01.06.2006).
Відповідачі набули право власності на нерухомість, розташовану на спірній земельній ділянці, на підставі договору купівлі-продажу, який не визнано недійсним. Крім того, земельна ділянка рішенням Дніпровської міської ради передавалася строком на 15 років, який не сплив.
Відсутність у відповідачів правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може кваліфікуватися як самовільне її зайняття, у тому числі з огляду на правомірність набуття та оформлення у встановленому законом порядку розташованого на ній майна. У таких випадках положення статті 212 ЗК України застосуванню не підлягають. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у справі № 902/341/17.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Питання судових витрат вирішено відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 158, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280, 281, 282, 283, 289 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , де треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, про знесення самочинно збудованого об`єкту будівництва - відмовити у повному обсязі.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції яка діє з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.
Повний текст судового рішення буде складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.
Повний текс судового рішення складено 23 грудня 2019 року.
відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_3 .
відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_4 .
Суддя О.Б.Подорець