Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 2-4009/11

провадження № 61-14844св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник відповідача- адвокат Усатенко В`ячеслав Юрійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Усатенка В`ячеслава Юрійовича, на заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 грудня 2011 року у складі судді Галагана О. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 липня 2019 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 405 098,16 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 20 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 221/2007/СІ, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в сумі 44 000 доларів США на придбання автотранспортного засобу, терміном до 14 квітня 2014 року.

Стверджувало, що погашення кредиту здійснювалось із порушенням встановленого кредитним договором порядку, кредит погашався не щомісячно, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість.

Зазначало, що з метою забезпечення виконання зобов`язань, взятих на себе відповідачем перед позивачем за кредитним договором, 20 вересня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Посилалося на те, що позичальник свої зобов`язання за укладеним кредитним договором належно не виконував, отже станом на 30 червня 2011 року за ним утворилася заборгованість у сумі 405 098,16 грн, яка підлягає стягненню з відповідачів.

Ураховуючи наведене, ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 405 098,16 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 грудня 2011 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» загальну заборгованість за кредитним договором в сумі 405 098,16 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі не виконали умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, що є підставою для стягнення з позичальника та поручителя отриманих коштів та відсотків за користування кредитом.

Районний суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , як поручитель, відповідає перед позивачем, солідарно з ОСОБА_1 на підставі статей 526, 527, 530, 553, 554 ЦК України.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 лютого 2019 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Усатенка В. Ю. про перегляд заочного рішення від 14 грудня 2011 року у справі № 2-4009/11 залишено без задоволення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 04 липня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Усатенка В. Ю., задоволено частково.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 грудня 2011 року змінено та викладено його резолютивну частину в новій редакції.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 211 471,17 грн заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 405 098,16 грн заборгованості за кредитним договором.

В задоволенні позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення 193 626,99 грн заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором боржник здійснив останні платежі за тілом кредиту за платіжний період з 21 січня 2009 року до 20 лютого 2009 року, а за відсотками за платіжний період з 21 лютого 2009 року до 20 березня 2009 року, отже шестимісячний строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя за кожним черговим платежем почався з 21 лютого 2009 року.

Апеляційний суд зазначив, що згідно з відміткою поштового відділення позовну заяву на адресу суду банк відправив 30 червня 2011 року, порука щодо щомісячних платежів, шестимісячний строк погашення яких сплив до вказаної дати, є припиненою.

При цьому, згідно з розрахунком заборгованості станом на 21 січня 2011 року заборгованість за щомісячними платежами, шестимісячний строк згідно яких сплив, становила 24 520,80 доларів США, що за курсом 7,89 грн за 1 долар США, становить 192 189,82 грн, відтак у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 зазначеної заборгованості відмовив.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вказав, що в межах шестимісячного строку, з ОСОБА_2 , як з поручителя, підлягає стягненню солідарно з боржником ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 24 358,66 доларів США, що за курсом 7,89 грн становить192 430,97 грн, а також підлягає стягненню солідарно з боржником 19 040,73 грн штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, а всього з боржника та поручителя підлягає стягненню солідарно заборгованість в розмірі 211 471, 07 грн.

Щодо вимог про стягнення з ОСОБА_2 , як з поручителя, 4 339,56 грн комісії за розрахунково-касове обслуговування, апеляційний суд відмовив у задоволенні такої, оскільки банк нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним, та суперечить правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Усатенко В. Ю., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2 відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скаргапредставника ОСОБА_2 - адвоката Усатенка В. Ю. мотивована тим, що оскаржувані судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що у ОСОБА_2 не виникло обов`язку перед банком, оскільки жодних повідомлень про невиконання боржником своїх зобов`язань йому не направлялося.

Вважає, що порука припинена щодо стягнення всієї заборгованості за кредитним договором з огляду на те, що з позовом про дострокове стягнення позивач звернувся з пропуском шестимісячного строку 30 червня 2011 року, тоді як право на дострокове стягнення кредиту виникло 21 лютого 2009 року.

Посилається на правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-125цс14, від 06 липня 2015 року у справі № 6-616цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1077цс15, від 09 вересня 2015 року у справі № 6-933цс15, від 26 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, у яких зазначено, що, якщо банк у шестимісячний строк у будь-якій формі вимог до поручителя не пред`явив, отже позов до поручителя подано з пропуском встановленого шестимісячного строку.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У серпні 2019 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою судді Верховного Суду від 28 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» укладено кредитний договір № 221/2007/СІ, згідно з яким позичальник отримав кредит у розмірі 44 000 доларів США, в порядку і на умовах визначених кредитним договором.

Кредитний договір наданий для придбання автотранспортного засобу, терміном до 14 квітня 2014 року, за користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 13 % річних (том 1 а. с. 8-15).

20 вересня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання відповідати солідарно за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 20 вересня 2007 року № 221/2007/СІ (том 1 а. с. 27-28).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 30 червня 2011 року заборгованість ОСОБА_1 за тілом та відсотками по кредиту становить 47 843,31 долари США та 23 380,31 грн. - заборгованість за комісіями (а. с. 6-7).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Усатенка В. Ю. задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Судами встановлено, що 20 вересня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останньому надано кредит в розмірі 44 000 доларів США зі сплатою 13 % річних та з кінцевим терміном повернення - 14 квітня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 вересня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки.

Пунктом 1.3 договору поруки встановлено, що договір діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором.

У кредитному договорі зазначено, що позичальник має повернути кредит до 14 квітня 2014 року. При цьому умовами кредитного договору передбачене щомісячне погашення кредитної заборгованості.

Отже, разом із установленням строку дії кредитного договору, сторони встановили також й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), при цьому останній строк виконання основного зобов`язання сторони кредитного договору визначили 14 квітня 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

З огляду на те, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки або якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання на підставі положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року у справі № 6-1009цс17.

Колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 , оскільки строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

При цьому, апеляційний суд правильно встановив початок відліку шестимісячного строку для пред`явлення вимог кредитором до поручителя з 21 лютого 2009 року та провів розрахунок суми грошових коштів, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 , з урахуванням частини четвертої статті 559 ЦК України.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12.

Доводи заявника про припинення поруки щодо стягнення всієї заборгованості за кредитним договором колегією суддів відхиляються з огляду на те, що суперечать наведеним висновкам щодо застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України. Крім того, заявник неправильно тлумачить початок відліку шестимісячного строку на пред`явлення вимоги з 21 лютого 2009 року до всієї заборгованості за кредитним договором, оскільки умовами кредитного договору передбачено погашення заборгованості періодичними платежами.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційних скарг, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права і зводяться до необхідності переоцінки встановлених судом обставин, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду справи апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права й не допустив порушень норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, а тому постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 липня 2019 року відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення, оскільки наведені в ній доводи не спростовують висновків судів.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Усатенка В`ячеслава Юрійовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 грудня 2011 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк