Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 555/1331/15-ц

провадження № 61-32154св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач 1 - ОСОБА_1 ,

відповідач 2 - ОСОБА_2 ,

відповідач 3 - ОСОБА_3 ,

відповідач 4 - ОСОБА_4 ,

відповідач 5 - ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області в складі судді Собчука А. Ю. від 24 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області в складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Шеремет А. М., Хилевич С. В. від 08 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення, посилається на те, що згідно договору відновлювальної кредитної лінії № 783 від 12 вересня 2007 року ОСОБА_5 отримав у банку кредит в сумі 33 000,00 дол. США під 14,20% річних, з терміном повернення не пізніше 11 вересня 2017 року на споживчі цілі. 04 квітня 2008 року згідно додаткової угоди № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії № 783 від 12 вересня 2007 року ОСОБА_5 отримав у банку кредит в сумі 70 000,00 дол. США під 14,20% річних, з терміном повернення не пізніше 11 вересня 2017 року на споживчі цілі. Кредит був наданий під поруку фізичної особи ОСОБА_3 - договір поруки № 783/1 від 12 вересня 2007 року (04 квітня 2008 року у зв`язку зі збільшенням ліміту кредитування уклалася додаткова угода № 1 до договору поруки № 783/1 від 04 квітня 2008 року) та під іпотеку земельної ділянки площею 1823 кв. м. з цільовим призначенням під будівництво і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд та житлового будинку АДРЕСА_1 - іпотечний договір від 12 вересня 2007 року за реєстровим № 2901 та під іпотеку земельної ділянки і розташованого на ній об`єкта незавершеного будівництва АДРЕСА_2 - іпотечний договір від 04 квітня 2008 року за реєстровим № 808. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії було укладено іпотечний договір від 12 вересня 2006 року за реєстровим № 2901, посвідченого приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу Гайдук О. А., предметом якого є згідно пункту 1.1 даного договору нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 1 823 кв.м. з цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 житловий з надвірними будівлями, АДРЕСА_1 . 04 квітня 2008 року згідно додаткової угоди № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії № 783 від 12 вересня 2007 року ОСОБА_5 отримав у банку кредит в сумі 70 000 дол. США під 14, 20% річних, з терміном повернення не пізніше 11 вересня 2017 року на споживчі цілі, відповідно 04 квітня 2008 року було укладено додатковий договір № 1 до іпотечного договору № 783 від 12 вересня 2007 року та внесені зміни в розмір зобов`язання по іпотечному договору № 783 від 12 вересня 2007 року. Станом на 23 травня 2017 року, загальна сума заборгованості становить 100 892,14 дол. США та 2 801 324,84 грн, що складається: залишок простроченої позики - 70 000,00 дол. США; нараховані, прострочені та несплачені відсотки за користування позикою - 19 398,89 дол. США; нарахована та несплачена пеня по основному боргу - 1 932 094,26 грн; нарахована та несплачена пеня по відсотках - 869 230,58 грн; 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу - 7 592,39 дол. США; 3% річних за прострочену заборгованість по відсотках - 3 900,86 дол. США.

Просять суд стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 12 вересня 2007 року та додаткового договору від 04 квітня 2008 року, а саме на - земельну ділянку площею 1 823 кв.м. та житловий будинок за надвірними спорудами АДРЕСА_1 , з метою погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 12 вересня 2007 року та додаткової угоди № 1 від 04 квітня 2008 року до договору відновлювальної кредитної лінії від 12 вересня 2007 року, розмір якої становить 100 892,14 дол. США та 2 801 324,84 грн. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки банком з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 12 вересня 2007 року та додаткового договору від 04 квітня 2008 року, а саме на земельну ділянку площею 1 823 кв.м. та житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , з метою погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 12 вересня 2007 року та додаткової угоди № 1 від 04 квітня 2008 року до договору відновлювальної кредитної лінії № 783 від 12 вересня 2007 року, розмір якої становить 100 892,14 дол. США та 2 801 324,84 грн. Встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки 440 926 грн без включення податку на додану вартість, в тому числі: вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами 351 271 грн, вартість земельної ділянки 89 566 грн, що визначена на підставі висновку ро вартість майна, складеного 04 грудня 2015 року суб`єктом оціночної діяльності - ПП «Експерт-Рівне-Консалт». Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки банком з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування. З можливістю здійснення АТ «Ощадбанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами державної дії, необхідних для продажу предмета іпотеки за іпотечним договором від 12 вересня 2007 року. Надано ПАТ «Державний ощадний банк України» право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також в органах державної реєстрації прав структурних підрозділів територіальних органів Мінюсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру та реєстрації права власності на нерухоме майно, та нотаріусів, будь-яких документів (їх копії дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки) необхідних для продажу земельної ділянки площею 1 823 кв.м. та житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 60,7 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м., зі всіма невід`ємними його приналежностями. Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи частково позов та звертаючи стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку з будинком та господарськими будівлями наданими банку - іпотекодержателю в рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору, суд першої інстанції дійшов до висновку, що в порушення договірних зобов`язань позичальником не було проведено погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у встановлені терміни.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 08 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду про часткове задоволення позову, зазначив про те, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором узгоджується з вимогами статей 38 і 39 Закону України «Про іпотеку».

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 листопада 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції постановлено рішення з ігноруванням вимог частини четвертої статті 169 ЦПК України, що свідчить про ігнорування судом прав та законних інтересів учасників справи, а судом апеляційної інстанції проігноровано зазначене порушення процесуальних норм; суд першої інстанції не визначився з статусом залучених до участі співвідповідачів та позовними вимогами, які були заявлені до відповідачів; при вирішенні питання про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів, суд не з`ясував питання належного їх повідомлення про дату судового засідання, в якому було постановлено оскаржуване рішення.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У лютому 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» подало до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу ОСОБА_5 , у якому просить вищевказану касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Заявник указує на те, що доводи наведені у касаційній скарзі є помилковими, безпідставними та такими, що суперечать дійсним обставинам справи, а рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2017 року та ухвала апеляційного суду Рівненської області від 08 листопада 2017 року є законними та обґрунтованими, прийнятими з додержанням норм матеріального та процесуального права, при повному та всебічному дослідженні всіх обставин справи, у зв`язку з чим підлягають залишенню без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в указані справі і витребувано цивільну справу № 555/1331/15-ц з Березнівського районного суду Рівненської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що за договором відновлювальної кредитної лінії від 12 вересня 2007 року ОСОБА_5 отримав у ПАТ «Державний ощадний банк України» кредит в сумі 33 000 дол. США під 14,20% річних, з терміном повернення не пізніше 11 вересня 2017 року на споживчі цілі.

04 квітня 2008 року згідно додаткової угоди № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії від 12 вересня 2007 року ОСОБА_5 отримав у ПАТ «Державний ощадний банк України» кредит в сумі 70 000 дол. США під 14,20% річних, з терміном повернення не пізніше 11 вересня 2017 року на споживчі цілі.

Відповідно до пункту 1.2 договору відновлювальної кредитної лінії, кредит надається окремими частинами (траншами) у період до 1 вересня 2009 року. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами до 25 числа кожного місяця починаючи з 12 вересня 2009 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 11 вересня 2017 року.

Кредит був наданий під поруку фізичної особи ОСОБА_3 , а також для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено іпотечні договори, відповідно до яких в іпотеку було передано земельну ділянку площею 1 823 кв.м. під будівництво і обслуговування житлового будинку та сам житловий будинок АДРЕСА_1 - іпотечний договір від 12 вересня 2007 року та земельну ділнку і розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва АДРЕСА_2 - іпотечний договір від 04 квітня 2008 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон), одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підстав виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (статті 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Так, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу позивачем від власного імені цього предмета будь-якій особі-покупцеві на підставі статті 38 Закону. Суди попередніх інстанцій вважали таку вимогу обґрунтованою.

Однак такі висновки судів попередніх інстанцій є помилковими з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Сторони в іпотечному договорі можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону).

Судами встановлено, що сторони погодили іпотечне застереження, а саме визначили у договорі, передбачений частиною третьою статті 36 Закону спосіб задоволення вимог іпотекодержателя - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі (пункт 6.6 договору).

На відміну від такого різновиду позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки як звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (що може передбачати способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені у частині третій статті 36 Закону), судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки, або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 травня 2019 року справа № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) звернула увагу на те, що процедура продаж предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону має вказати в судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

З огляду на вказані висновки, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя. А суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та безпідставно задовольнили вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу позивачем від власного імені цього предмета будь-якій особі-покупцеві на підставі статті 38 Закону, встановивши, що сторони передбачили у договорі іпотеки застереження, згідно з яким позивач має можливість самостійно звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу третій особі.

Вирішуючи спір із подібними до справи № 320/11024/15-ц обставинами, Верховний Суд України у постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16 вказав, що обрання певного способу правового захисту, зокрема досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

З огляду на наведене щодо застосування приписів статей 35, 36, 38 і 39 Закону, ураховуючи обов`язковість договору для сторін (стаття 629 ЦК України), які встановили у ньому іпотечне застереження, реалізувавши принцип свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, стаття 627 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 травня 2019 року справа № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 квітня 20177 року у справі № 6-3034цс16, за змістом якого іпотекодержатель має можливість задовольнити свої вимоги на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його продажу іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві згідно зі статтею 38 Закону, незважаючи на те, що сторони в іпотечному застереженні погодили як позасудовий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя його право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини друга та третя статті 412 ЦПК України).

Враховуючи, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення судів першої й апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі статті 412 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги про виселення відповідачів із спірного приміщення є похідними від вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, в задоволенні яких суд касаційної інстанцій відмовив, то судові рішення підлягають скасуванню в повному обсязі із ухваленням нового про відмову в позові в повному обсязі.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги сплачений ОСОБА_5 судовий збір у сумі 4 019,41 грн за подання апеляційної скарги та 4 384,80 грн за подання касаційної скарги за подання касаційної скарги, разом 8 404,21 грн, слід стягнути з позивача.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 400, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 листопада 2017 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки банком з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, та виселення з житлового приміщення відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 8 404,21 грн судового збору, з яких 4 019,41 грн за подання апеляційної скарги та 4 384,80 грн за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення судів попередніх інстанцій втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило