ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного

регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони

України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро,

на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро до Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про визнання рішення недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро до Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про визнання рішення недійсним, з огляду на те, що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства /а.с. 41/.

В апеляційній скарзі військова прокуратура Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що судом першої інстанції при винесенні вищевказаної ухвали суду дійшов до невірних висновків стосовно застосування норм процесуального права та порушив їх, чим перешкоджає повновленню порушених інтересів держави /а.с. 43-48/.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2018 року військова прокуратура Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро звернулась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про визнання рішення недійсним (а.с. 1-8).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро до Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про визнання рішення недійсним /а.с. 41/.

Суд в обґрунтування зазначив, що оскільки позивачами, а саме Міністерством оборони України, яке є органом державної влади, Квартирно - експлуатаційним відділом м. Дніпро, яке є юридичною особою з організаційно-правовою формою державна організація (установа, заклад), заявлено позовні вимоги до відповідача Дніпровської міської ради, який є органом місцевого самоврядування, про визнання рішення недійсним даний спір відповідно до ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарських судів і, згідно вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с. 41).

Проте, з даним висновком колегія судів погодитись не може, з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі.

Разом з цим відповідно до частини 1 статті 19 цього Кодексу, в редакції, чинній на час перегляду справи в апеляційному порядку, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із частинами 1, 4 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Аатономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин 2, 3 статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною статтею та статтями 118, 122 ЗК України. При цьому порядок паювання земель та виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) установлено відповідно Указом Президента України від 08.08.1995 № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" і Законом України від 05.06.2003 №899-IV Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явленняпозовної вимоги провизнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи(зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 911/4144/16.

Предметом позову у цій справі є вимога про визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради від 31.01.2018 № 184/29 "Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) у власність гр. ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)".

Враховуючи вищевикладене, даний спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки фізичної особи. Дана позиція узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2018 у справі № 916/5175/14.

Крім того, заступник військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України вже звертався з аналогічним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області та 15 листопада 2018 року рішенням Господарського суду Дніпропетровської області було закрито провадження у справі на підставі того, що даний спір має вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведене колегія суду вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що даний спір необхідно розглядати в порядку господарського судочинства.

Таким чином, оскаржувана ухвала про відмову у відкритті провадження у справі підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров