П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 221/8189/18

Номер провадження 22-ц/804/2101/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Гаврилової Г.Л., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Волноваський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

третя особа - Головне територіальне управління юстиції в Донецькій області

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 28 березня 2019 року, у складі судді Писанець Н.В., дата складення повного судового рішення 01 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі Волноваський ВДВС), третя особа - Головне територіальне управління юстиції в Донецькій області, про звільнення майна з-під арешту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 жовтня 2009 року реєстратором Донецької філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови Волноваського ВДВС про відкриття виконавчого провадження ВП №14210467 від 11 серпня 2009 року про виконання судового наказу, внесено обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна, яке належить на праві особистої власності ОСОБА_1 . Враховуючи, що стягувач - ДП «Глобус-Донецьк», перебуває на тимчасово окупованій території та, за даними позивача, припинив свою діяльність, просила звільнити з-під арешту її майно.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 28 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Волноваський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області просив вирішити спір у відсутності представника відділу.

Заслухавши суддю-доповідача, Мельник І.І. та її представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на підставі постанови Волноваського ВДВС про відкриття виконавчого провадження ВП №14210467 від 11 серпня 2009 року з примусового виконання наказу по справі №2н-321 від 11 травня 2006 року, виданого Ворошиловським районним судом м.Донецька про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП «Донецьк-Глобус» боргу 3026,94 грн., було накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить на праві особистої власності ОСОБА_1 (а.с.17-18).

Відомості про арешт внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

24 лютого 2012 року державним виконавцем було повернуто виконавчий документ стягувачу - ДП «Донецьк-Глобус», на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника).

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові про звільнення майна з-під арешту, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виконавче провадження не було закінчено у встановленому законом порядку, підстави для зняття арешту з майна заявника відсутні.

З висновками суду не можна не погодитися.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду певних вимог, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час вчинення виконавчих дій) визначала, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час вчинення виконавчих дій) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, який може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Зі справи вбачається, що в провадженні Волноваського ВДВС перебувало виконавче провадження ВП №14210467 від 11 серпня 2009 року про виконання судового наказу, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП «Донецьк-Глобус» грошових коштів в розмірі 3026,94 грн.

При відкритті виконавчого провадження державним виконавцем, відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час вчинення виконавчих дій) було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 .

У відповідності до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час вчинення виконавчих дій) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За положеннями ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час вчинення виконавчих дій) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як свідчить зміст заперечень Волноваського ВДВС на позовні вимоги ОСОБА_1 , виконавче провадження за судовим рішенням про стягнення з позивача грошових коштів закінчено не було, а повернення виконавчого документа стягувачу, не є підставою для зняття арешту з майна боржника, виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, оскільки матеріали справи вказують на те, що виконавче провадження відносно ОСОБА_1 закінчено не було, висновок суду першої інстанції про безпідставність вимог позивача про звільнення майна з-під арешту є правильним.

Крім того, зі справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами про звільнення майна з-під арешту, зазначивши відповідачем Волноваський ВДВС.

Як роз`яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з відповідними змінами), позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року

№ 2677-VI).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є боржником у справі з примусового виконання наказу по справі №2н-321 від 11 травня 2006 року, виданого Ворошиловським районним судом м. Донецька про стягнення з неї на користь ДП «Донецьк-Глобус» боргу 3026,94 грн., а тому, її звернення до суду з позовними вимогами про звільнення майна з-під арешту та застосування ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2012 року) - про зняття арешту судом, в даному випадку є неможливим, оскільки відповідачем у справі зазначено Волноваський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа - Головне територіальне управління юстиції в Донецькій області, які не є стягувачами у справі, яка переглядається.

Посилання ОСОБА_1 на те, що стягувач - ДП «Донецьк-Глобус», припинив свою діяльність та протягом встановлених законом трьох років не пред`являв виконавчий документ до виконання і втратив таку можливість, апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки офіційних даних про припинення цієї юридичної особи суду не представлено (а.с.8-9).

Як вбачається зі справи та пояснень ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, вона не заперечувала проти погашення заборгованості перед стягувачем, але вважає, що це є неможливим через те, що ДП «Донецьк-Глобус» знаходиться на окупованій території Донецької області.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні, а тому, апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі обставини фактично зводяться до змісту її позовних вимог і цим доводам судом першої інстанції надана оцінка, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Окрім того, як роз`яснено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з відповідними змінами), за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Заяви боржників про неправильність включення майна в опис розглядаються в порядку, передбаченому ст. 409 КПК України, коли арешт накладено при провадженні в кримінальній справі або в порядку, передбаченому ст. 383 ЦПК України (ст.447

ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року - скарга на дії державного виконавця), якщо опис проводився судовим виконавцем.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст. 375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 19 серпня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

Г.Л. Гаврилова

Т.Б. Ткаченко