Постанова

Іменем України

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа №279/9427/15-ц

провадження №61-16049св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2017 року у складі судді Коваленко В. П. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 11 квітня 2017 року у складі колегії суддів Кочетова Л. Г., Микитюк О. Ю., Шевчук А. М.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк), в якому просив:

- визнати дії відповідача щодо невиплати йому коштів за договорами банківського вкладу від 02 лютого 2015 року неправомірними;

- стягнути з відповідача на його користь 201 471,76 євро в еквіваленті на офіційний курс гривні по відношенню до євро - 5 030 749,85 грн невиплачених коштів за договорами банківського вкладу;

- стягнути з відповідача на його користь 6044,14 євро, що в еквіваленті на офіційний курс гривні Національного банку України становить 150 922,18 грн за вищевказаними договорами банківського вкладу неустойки;

- стягнути з відповідача 200 000 грн моральної шкоди.

У лютому 2016 року позивач доповнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь 101 190,42 доларів США за договором банківського вкладу «Найкращий від Миколая» від 02 лютого 2015 року та за договором від 02 лютого 2015 року - 51 137,72 доларів США, а також 3035,71 доларів США та 1534,13 доларів США неустойки за вказаними договорами банківського вкладу.

Позов мотивовано тим, що 02 лютого 2015 року між позивачем та

ПАТ «Дельта Банк» укладені договори банківського вкладу на суму

100 000 євро та на суму 99 373,17 євро із процентною ставкою на суми вкладів 4,5% річних та строком до 03 травня 2015 року включно. У цей же день між ним та відповідачем також укладені договори банківського вкладу на суму 100 000 доларів США та на суму 50 000 доларів США із процентною ставкою на суму вкладів 5,5% річних строком по 01 серпня 2015 року включно.

Строк дії вказаних договорів закінчився, проте відповідач відмовляє у видачі вкладів та процентів, чим порушує права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2017 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 11 квітня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Оскільки у банку з березня 2015 року введена тимчасова адміністрація і в подальшому розпочато процедуру його ліквідації, з 03 березня 2015 року банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивачу було виплачено 200 000 грн відповідно до приписів вищевказаного закону.

Оскільки введення у банку тимчасової адміністрації та запровадження процедури ліквідації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення зазначених вкладів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що внесені позивачем кошти за вкладами є його власністю і банк не може бути їх набувачем. Не повертаючи внесених на депозит кошти, банк неправомірно позбавив позивача права розпоряджатися коштами, які є його власністю, які в силу вимог ЦК України мають бути відшкодовані власнику.

Заявник посилається на те, що обмеження його права на зняття готівки, повернення вкладу на підставі антиконституційної норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є антиконституційним. Норми Конституції та ЦК України є нормами вищими по відношенню до інших законів, в тому числі по відношенню норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказаним законом визначено 4 чергу задоволення вимог вкладників в загальній черзі всіх інших вимог, однак жодним чином не повинен обмежувати право власності вкладника.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою та витребувано справу із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених норм, касаційні скарги разом з цивільною справою передано до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу відповідачем до суду не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Виходячи з положень пунктів 6, 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 цього Законупід час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 зазначеного Законуз дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

За змістом наведених норм після запровадження у банку тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації, задоволення вимог кредиторів поза межами гарантованої Фондом суми вкладів, відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку.

Спрямування коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, відноситься до компетенції уповноваженої особи Фонду.

У випадку, якщо вклад перевищує гарантовану суму, у разі ліквідації банку, задоволення таких кредиторських вимог здійснюється за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна неплатоспроможного банку, у черговості, визначеній частиною першою статті 52 вказаного Закону, яка передбачає задоволення вимог вкладників банку в четверту чергу.

Згідно із системним аналізом норм пункту 6 статті 2, пункту 16 статті 2, підпунктів 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації та/або запровадження процедури ліквідації, вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються. При цьому кошти за вкладами, строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку, виплачуються в межах граничної суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедурою.

Вказаний висновок про правильне застосування наведених вище норм матеріального права викладено в постанові Великої Палати Верховного суду від 13 березня 2018 року у справі 910/23398/16 (провадження №12-20гс18).

Отже, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, ухвалюючи рішення про відмову в позові, правильно виходив з того, що на момент звернення позивача 30 квітня 2015 року до ПАТ «Дельта Банк» з вимогою про повернення вкладів, у банку з 03 березня 2015 року вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому задоволення вимог окремого кредитора, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованих Фондом.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій правильно застосували положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та дійшли обґрунтованих висновків, що позовні вимоги позивача, які ґрунтуються на загальних нормах цивільного законодавства та умовах договорів, задоволенню не підлягають.

Доводи касаційної скарги позивача зводяться до незгоди з порядком відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, та не спростовують висновків суду щодо виплати відповідних коштів в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та відсутності правових підстав для задоволення пред`явленого позову на підставі загальних норм цивільного законодавства та умов укладеного договору, з урахуванням запровадження у банку тимчасової адміністрації та в подальшому відкликання банківської ліцензії і запровадження процедури ліквідації.

Доводи касаційної скарги позивача про порушення судами гарантованого положеннями Конституції України права позивача на мирне володіння майном і розпорядження власністю, колегія суддів відхиляє, оскільки судовими рішеннями у цій справі не було порушено майнових прав позивача, а лише вказано на визначену Законом процедуру повернення коштів банківських вкладів за умов запровадження у банку процедури ліквідації.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій та зводяться до констатації наявності у позивача права власності на внесені на депозит кошти і обов`язок банку їх повернути.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої та апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська