КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2026/19
Провадження № 2/488/1211/19
РІШЕННЯ

Іменем України

19.11.2019 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кулави А.І.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

за участю відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

11.05.2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою, в якій просила суд змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача ОСОБА_2 на її користь, (на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.02.2017 року справа № 488/5058/15-ц провадження № 2/488/147/17р., на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04.12.2015 року і до повноліття дитини), з 1/4 частини на тверду грошову суму в розмірі 3 500,00 грн., щомісячно, але не менше 1/4 середньої заробітної плати по Миколаївській області станом на момент винесення рішення, з дня пред"явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.02.2017 року справа № 488/5058/15-ц провадження № 2/488/147/17р., з відповідача ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04.12.2015 року і до повноліття дитини.

За даним рішенням видано виконавчий лист 27.02.2017 року з метою виконання рішення суду, позивачка звернулась до Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі за текстом - ДВС) із заявою про відкриття виконавчого провадження.

За даною заявою ДВС відкрито виконавче провадження ВП № 53577535. В зв`язку із тим фактом, що відповідач до червня 2017 року не працював, згідно чинного законодавства розмір аліментів розраховувався із розміру середньої заробітної плати по Миколаївській області.

Проте, відповідач звернувся до ДВС із заявою, в якій вказав, що він є самозайнятою особою - адвокатом, та надав копію довідки про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру від 24.05.2017 р. № 007 та копію податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, в якій вказав суму оподатковуваного доходу в розмірі 1250,00 грн. (за рік).

Також, відповідач подав до ДВС копію податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік, в якій вказав суму оподатковуваного доходу в розмірі 4800,00 грн. (за рік).

Таким чином відповідач стверджує, що він отримував в середньому дохід в 2017 році в розмірі 178,57 грн., на місяць (1250,00грн./7місяців) та в 2018 році - 400 грн. на місяць (4800,00 грн./12 місяців).

Оскільки відповідач задекларував офіційний дохід, державний виконавець починаючи з червня 2017 року почав нараховувати розмір аліментів виходячи не з середньої зарплати по Миколаївській області, а в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, що дуже мало для забезпечення потреб зростаючої дитини.

На підставі вищезазначеного, позивач звернулася до суду з вимогою змінити розмір стягуємих аліментів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про задоволення позову.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти зміни способу стягнення аліментів, згоден сплачувати на дитину 1 200 грн.

Заслухавши у судовому засіданні представника позивача, заперечення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття: Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов`язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається і тоді, коли дитина народилася у шлюбі, який пізніше було визнано недійсним, а також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.02.2017 року справа № 488/5058/15-ц провадження № 2/488/147/17р., з відповідача ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04.12.2015 року і до повноліття дитини.

За даним рішенням видано виконавчий лист 27.02.2017 року з метою виконання рішення суду, позивачка звернулась до Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі за текстом - ДВС) із заявою про відкриття виконавчого провадження.

За даною заявою ДВС відкрито виконавче провадження ВП № 53577535. В зв`язку із тим фактом, що відповідач до червня 2017 року не працював, згідно чинного законодавства розмір аліментів розраховувався із розміру середньої заробітної плати по Миколаївській області.

Проте, відповідач звернувся до ДВС із заявою, в якій вказав, що він є самозайнятою особою - адвокатом, та надав копію довідки про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру від 24.05.2017 р. № 007 та копію податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, в якій вказав суму оподатковуваного доходу в розмірі 1250,00 грн. (за рік).

Також, відповідач подав до ДВС копію податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік, в якій вказав суму оподатковуваного доходу в розмірі 4800,00 грн. (за рік).

Таким чином відповідач стверджує, що він отримував в середньому дохід в 2017 році в розмірі 178,57 грн., на місяць (1250,00грн./7місяців) та в 2018 році - 400 грн. на місяць (4800,00 грн./12 місяців).

Оскільки відповідач задекларував офіційний дохід, державний виконавець починаючи з червня 2017 року почав нараховувати розмір аліментів виходячи не з середньої зарплати по Миколаївській області, а в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, що дуже мало для забезпечення потреб зростаючої дитини.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач є працюючим адвокатом, проте декларує мінімальні прибутки.

Також посилання відповідача на те, що його задекларовані доходи мінімальні і він згоден сплачувати 1 200 грн., на дитину, суд не приймає до уваги, а сплачувати аліменти на доньку в розмірі 1/4 частини, вважає обов"язком позивача, тим паче, що в нього більш не має стягнень по аліментам на інших дітей.

Так, Верховним Судом винесено постанову від 25.09.2019 р. по справі № 755/14148/18, в якій викладено наступну правову позицію: "Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. <...> Постання заявника в касаційній скарзі на те, що судами при визначенні розміру аліментів не враховано його матеріальне становище є необгрунтованими, оскільки суди попередніх інстанцій при ухваленні рішення про стягнення аліментів, керувались інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. При цьому, доказів того, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі відповідачем не надано."

Таким чином, Верховний Суд наголосив, що під час визначення розміру аліментів суд має керуватись насамперед інтересами дитини, та вказаний розмір аліментів не має залежати від матеріального становища платника аліментів.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, в справі, що розглядається, аналогічно наведеній справі, яку розглядав Верховний Суд, відповідач не надав доказів неможливості сплачувати аліменти у розмірі, якій вказано в позовній заяві.

Також суд звертає увагу, що відповідач не декларував офіційних доходів у 2019 році, в зв`язку з чим станом на сьогодні аліменти розраховуються саме у розмірі 1/4 середньої заробітної плати по Миколаївській області. Отже, у випадку, присудження аліменти у твердій грошовій сумі, їх розмір буде складати менше вказаного розміру.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, визначений рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва, розмір стягуємих аліментів відповідає вимогам Сімейного кодексу України, а зміна способу його стягнення буде протирічить інтересам дитини.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 259, 263, 264, 265, 268, 351 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п.15.5 ч. 1 Розділу ХІII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Сторони по справі:

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Суддя Я.А. Чернявська