Провадження № 4с/712/35/19
Справа №712/6089/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ТІТОВА О.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) зацікавлені особи: ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), Придніпровський відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (адреса: м. Черкаси, проспект Хіміків 50) на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на те, що на примусовому виконанні в Придніпровському відділі ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області знаходиться перебуває виконавче провадження ВП № 55495490 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси № 2-3513/11 виданого 11 жовтня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг в сумі 6 940 663 грн. 80 коп. Виконавче провадження відкрите постановою державного виконавця від 09 січня 2018 року та постановою від 18 червня 2018 року приєднано до зведеного виконавчого провадження № 54168059.

17 квітня 2019 року на його адресу надійшла постанова державного виконавця про опис та арешт майна боржника від 10 квітня 2019 року, згідно якої описано та накладено арешт на: нежитлові приміщення, приміщення підвалу літ. А-10, а саме: приміщення підвалу з № 1 по № V, загальною площею 86,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , та кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Вважає, що дана дія державного виконавця є незаконною, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем не було враховано той факт, що, окрім описаного нерухомого майна, він володіє значною кількістю рухомого майна, про що державному виконавцю було достеменно відомо. Однак, даний факт державним виконавцем було проігноровано, що суперечить вимогам ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Тому просить відновити строк звернення з даною скаргою до суду, визнати дії державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Фесенко Ю.М. щодо винесення 10 квітня 2019 року постанови Про опис та арешт майна боржника по зведеному виконавчому провадженню ВП № 541168059 неправомірними та скасувати вказану постанову.

В судове засідання скаржник ОСОБА_3 не з`явився, направив до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Стягувач до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільно - процесуального законодавства України та Законом України „Про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Згідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

Матеріалами справи встановлено, що на виконанні в Придніпровському відділі ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області знаходиться перебуває виконавче провадження ВП № 55495490 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси № 2-3513/11 виданого 11 жовтня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг в сумі 6 940 663 грн. 80 коп.

Виконавче провадження відкрите 09 січня 2018 року. Постановою державного виконавця від 18 червня 2018 року вказане виконавче провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження № 54168059.

Постановою державного виконавця про опис та арешт майна боржника від 10 квітня 2019 року описано та накладено арешт на майно боржника: нежитлові приміщення, приміщення підвалу літ. А-10, а саме: приміщення підвалу з № 1 по № V, загальною площею 86,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , та кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Скаржник зазначає, що державним виконавцем було неправомірно винесено вище вказану постанову, оскільки державним виконавцем не було враховано той факт, що, окрім описаного нерухомого майна, боржник володіє значною кількістю рухомого майна, про що державному виконавцю було достеменно відомо. Однак, даний факт державним виконавцем було проігноровано, що суперечить вимогам ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Законом України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Дійсно, згідно ст. 50 цього ж Закону, звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Стаття 56 Закону визначає, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Суд, звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про належність скаржнику будь-якого рухомого чи нерухомого майна, а також підтверджуючі відомості про відсутність у боржника достатніх коштів чи рухомого майна, на яке можу бути звернуто стягнення державним виконавцем.

Учасниками справи не надано інших доказів, а тому суд на підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних документів у матеріалах справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд вважає недоведеними обставини, на які посилається скаржник у своїй скарзі, оскільки на їх підтвердження не надано жодного належного та допустимого доказу. Доводи скаржника дають лише підставу припускати обставини, на які він посилається. Однак, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність в діях державного виконавця порушень вимог чинного законодавства, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 258-260, 447-453 ЦПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 в задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: