Справа № 211/6517/19
Провадження № 2/211/2393/19
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Середньої Н. Г.

при секретарі Світанько С.Л.

за відсутності сторін по справі

розглянувши в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.08.1992 року.

У вказаному домоволодінні зареєстровані відповідачі, які приходяться йому рідним сином, невісткою та онуком відповідно, починаючи з 2013 року та по теперішній час вони не мешкають у вищевказаному домоволодінні, жодного зв`язку з відповідачами немає, про їх місцезнаходження позивачу невідомо. Відповідачі участі в утриманні житла та сплаті комунальних платежів не приймають, натомість позивач сплачує комунальні послуги по факту реєстрації відповідачів, також позивач не має можливості вільно розпоряджатись своїм майном.

Тому позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про розгляду справи за його відсутності, просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином через оголошення на сайті суду https://dv.dp.court.gov.ua/sud0411/gromadyanam/viklik/1.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.08.1992 року є власником домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 6 копія свідоцтва).

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи від 31.10.2019, наданих відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної в місті ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22-24 довідки).

У матеріалах справи міститься Акт, складений мешканцями сусідніх домоволодінь по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчений головою квартального комітету № 15 (а.с. 8), із змісту якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , 1981 р.н., ОСОБА_3 , 1984 р.н., ОСОБА_4 , 2001 р.н., не проживають за вказаною адресою з 2013 року по теперішній час.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності зі ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України).

Наявність реєстрації відповідачів у домоволодінні за вищевказаною адресою позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі.

Судом достовірно встановлено, що відповідачі не мешкають у домоволодінні АДРЕСА_1 з 2013 року по даний час без поважних причин (тобто понад один рік), доказів стосовно поважності причин не проживання відповідачів у даному домоволодінні у судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачами з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним у судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме спірним домоволодінням, розташованим за вищевказаною адресою, у зв`язку з відсутністю в ньому без поважних причин понад одного року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, подання якого є обов`язковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 16, 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 263-265, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Н. Г. Середня