Провадження № 2/522/8250/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

під головуванням судді - Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди міни дійсною,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі 27.11.2019 року звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 , в якому просять визнати дійсною угоду міни нерухомого майна, укладену 20 липня 1994 року на Одеській універсальній товарній біржі GIP за № 94/0033, за якою ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_1 прийняла квартиру АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що 20 липня 1994 року між ОСОБА_1 (Ініціатор угоди) яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 (Учасник угоди) відбувся правочин міни квартири, за умовами якого «Ініціатор угоди» передала, а «Учасник угоди» прийняла квартиру загальною площею 85.9 кв.м, жилою 59,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 . В свою чергу «Учасник угоди» передала, а «Ініціатор угоди» прийняла квартиру загальною площею 61.4 кв.м, жилою площею 47,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 .Сторони засвідчили, що обмінюване майно на момент проведення угоди міни нікому іншому не продано, не закладено, не дароване, не здано в оренду, не є спірним, та не знаходиться під арештом. (п.4 Угоди). Сторони претензій до кількості та якості майна, яким обмінювались не мали. (п. 5 Угоди). Вказана угода міни №94/0033 укладена на Одеській універсальній товарній біржі GIP та у встановленому законом порядку зареєстрована Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 21 липня 1994 року за №41 доп.- стр. 3-2568.

Відповідачка ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , передавши ключі від квартири та документи на неї. Також відповідачка виселилась та знялася з реєстраційного обліку по вказаній квартирі. Її майно в квартирі відсутнє. З того часу, тобто з 1994 року, позивачі вселилися в квартиру, мешкають в ній постійно, зареєстровані за даною адресою, несуть всі витрати на утримання житла, тобто володіють та користуються належною їм квартирою як власники.

На теперішній час у позивачів виникла необхідність розпорядитися вказаною квартирою, однак, наразі вказана угода міни не відповідає вимогам діючого цивільного законодавства, так як не була посвідчена нотаріально, що унеможливлює для позивачів відчуження квартири та відповідно порушує їх права власності.

Ухвалою суду від 06.12.2019 року відкрито провадження у справі, встановлено порядок спрощеного позовного провадження для її розгляду, призначено судове засідання на 18.12.2019 року.

У судове засідання 18.12.2019 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, від сторін надійшли заяви про проведення судового засідання за їх відсутності. Позивачі свої вимоги підтримали, просила задовольнити. Відповідач позов визнала, не заперечувала проти його задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 липня 1994 року між ОСОБА_1 (Ініціатор угоди) яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 (Учасник угоди) відбувся правочин міни квартири, за умовами якого «Ініціатор угоди» передала, а «Учасник угоди» прийняла квартиру загальною площею 85.9 кв.м, жилою 59,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 . В свою чергу «Учасник угоди» передала, а «Ініціатор угоди» прийняла квартиру загальною площею 61.4 кв.м, жилою площею 47,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 .Сторони засвідчили, що обмінюване майно на момент проведення угоди міни нікому іншому не продано, не закладено, не дароване, не здано в оренду, не є спірним, та не знаходиться під арештом. (п.4 Угоди). Сторони претензій до кількості та якості майна, яким обмінювались не мали. (п. 5 Угоди). Вказана угода міни №94/0033 укладена на Одеській універсальній товарній біржі GIP та у встановленому законом порядку зареєстрована Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 21 липня 1994 року за №41 доп.- стр. 3-2568.

Відповідачка ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , передавши ключі від квартири та документи на неї. Також відповідачка виселилась та знялася з реєстраційного обліку по вказаній квартирі. Її майно в квартирі відсутнє. З того часу, тобто з 1994 року, позивачі вселилися в квартиру, мешкають в ній постійно, зареєстровані за даною адресою, несуть всі витрати на утримання житла, тобто володіють та користуються належною їм квартирою як власники.

На теперішній час у позивачів виникла необхідність розпорядитися вказаною квартирою, однак, наразі вказана угода міни не відповідає вимогам діючого цивільного законодавства, так як не була посвідчена нотаріально, що унеможливлює для позивачів відчуження квартири та відповідно порушує їх права власності.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення кодексу застосовуються до тих правовідносин, які продовжують існувати після набрання чинності кодексом.

Таким чином, до правовідносин, які є предметом даного позову, необхідно застосувати норми, як ЦК України (в ред.. 1963 року) так і ЦК України (в ред.. 2004 року).

Відповідно до ст.. 241 ЦК України (в ред.. 1963 року) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

При укладенні спірного договору, позивачі повністю виконали свої зобов`язання по передачі своєї квартири відповідачеві. А відповідач в свою чергу передала свою квартиру позивачам, які прийняли її.

Таким чином, за нормами ЦК України, що діяли на дату укладення договору, останній був повністю виконаний сторонами.

Згідно положень ст.. 227 ЦК України (в ред.. 1963 року) угода підлягала реєстрації лише у бюро технічної інвентаризації, що і було вчинено позивачем.

Однак наразі, нотаріальне посвідчення договору міни квартири обов`язкове, без чого дана квартира не може бути перереєстрована. Тобто, відсутність нотаріальної реєстрації договору міни квартири сторонами у 1994 році, наразі позбавляє позивачів можливості розпорядитися отриманою квартирою, що порушує їх право власності.

Відповідно до ст.. 220 ЦК України (в ред.. 2004 року) якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, суд знаходить, що відсутність нотаріального посвідчення спірного договору міни у 1994 році, фактично свідчить про наявність обставин, для вирішення яких застосовуються положення ч.2 ст. 220 чинного ЦК України, а тому задовольняє позов повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 77, 81, 95, 133, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди міни дійсною - задовольнити.

Визнати дійсною угоду міни нерухомого майна, укладену 20 липня 1994 року на Одеській універсальній товарній біржі GIP за № 94/0033, за якою ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) прийняла квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду виготовлено 18.12.2019 року.

Суддя Р.Д.Абухін

18.12.19