Провадження №2/748/388/19
Єдиний унікальний № 748/696/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Хоменко Л.В.

секретаря Грибановської В.В.,

за участю представника позивача адвоката Матроса І.М.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати. Вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачкою ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1990 року, під час спільного проживання за спільні кошти придбали житловий будинок у с. Кархівка Чернігівського району Чернігівської області , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_1 . Позивач вказує, що на даний час відповідачка, яка проживає у спірному будинку, перешкоджає йому користуватись будинком, у зв`язку з чим він змушений проживати за іншою адресою. Попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи складає 768 грн. 40 коп. судового збору, 10 000 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Матрос І.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти визнання за позивачем права власності на 1/2 спірного домоволодіння. Заперечувала проти стягнення з неї витрат на правову допомогу, у письмовій заяві, адресованій суду зазначила, що розмір такої допомоги необгрунтований, виходячи з категорії справи, яка не є складною.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 1990 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, актовий запис № 737 (а.с.16).

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 березня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.( а.с. 50-52).

Згідно довідки КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» від 21 березня 2019 року житловий будинок у АДРЕСА_1 , станом на 01 січня 2013 року та 21 березня 2019 року зареєстровано за ОСОБА_1 вцілому (а.с.22).

За договором купівлі продажу від 30 квітня 2009 року ОСОБА_1 придбала житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 . ( а.с. 37). Відповідач ОСОБА_2 заявою від 10 квітня 2009 року надав згоду на купівлю його дружиною ОСОБА_1 зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами за їх сумісно набуті в зареєстрованому шлюбі гроші.( а.с. 43).

У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як подружжя.

Згідно даних Технічного паспорта на зазначений житловий будинок від 14 травня 2019 року, інвентаризаційна вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд становить 187 713 грн.

Статтею 392 ЦПК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З наведеного вбачається та визнається відповідачем, що частки позивача ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності спірного домоволодіння є рівними та становлять по Ѕ частині.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнаня за позивачем права власності на частину домоволодіння підлягають задоволенню в повному обсязі, так як суду надане підтвердження того, що спірний будинок придбаний хоча і на ім`я відповідача ОСОБА_1 , однак в період перебування останньої в шлюбі з позивачем та за їх спільні кошти, а тому за позивачем необхідно визнати право власності на Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ч. 3 ст 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з договором про надання правової допомоги від 04 березня 2016 року, укладеним між адвокатом самозайнятою особою Матросом Ігорем Михайловичем та клієнтом ОСОБА_2 адвокат зобов`язався надати клієнту послуги з проведення правового аналізу, консультації та здійснення всього спектру позовної роботи в суді перщої інстанції, а саме підготовка, складання та подача позовної заячви до Чернігівського районного суду про визнання права власності на частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, представництво клієнта у суді першої інстанції при розгляді справи(а.с.89). Наявність у адвоката Матроса І.М. статусу адвоката підтверджується відповідним свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю( а.с.24.)

Квитанціями №138982 від 04 березня 2019 року та № 138984 від 29 березня 2019 року підтверджується оплата представнику господарюючого суб`єкта Матрос І . М . за договором про надання правової допомоги від 04.03.2019 року з ОСОБА_2 відповідно 5 000 грн. та 5 000 грн. (а.с.87-88). Журналами судових засідань від 19 квітня 2019 року, 08 травня 2019 року, 30 липня 2019 року та від 06 серпня 2019 року підтверджується участь адвоката Матроса І.М. в судовому засіданні в якості представника позивача.

Статті 13-15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачають, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально, у складі адвокатського бюро і у складі адвокатського об`єднання.

Згідно з ч. 1 ст. 13 цього Закону, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Такий же припис міститься у ч. 2 п. 65.1 ст. 65 Податкового кодексу України.

З наведених норм права випливає, що вирішуючи питання про відшкодування учасникові справи вартості надання правової допомоги адвоката, суд має пересвідчитися, що оплату цієї допомоги здійснено належній стороні у договорі про її надання.

Відповідно до абз. 8 п. 2, абз. 2 п. 3 розд. І, абзаців 3 - 5 п. 3 розд. ІV Положення про форму та зміст розрахункових документів, що затверджене наказом Мінфіну України № 13 від 21 січня 2016 року (зареєстрований у Мін`юсті України 11 лютого 2016 року за № 20/28350), відривна частина розрахункової квитанції має містити найменування та інші реквізити суб`єкта господарювання, печатка суб`єкта господарювання.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і пп. 1, 3 розд. І Положення про форму та зміст розрахункових документів, що затверджене наказом Мінфіну України від 21.01.2016 № 13, на підтвердження факту надання послуг та отримання готівкових коштів у сфері послуг суб`єкт господарювання має видати споживачеві розрахунковий документ, форма і зміст якого відповідають цьому Положенню та залежать від виду суб`єкта господарювання. У п. 3 Положення зазначено, що у разі відсутності у документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, документ не прийматиметься як розрахунковий.

У порушення цих вимог в квитанціях № 138982 від 04 березня 2019 року та № 138984 від 29 березня 2019 року адвокатом Матросом І.М. не зазначено форму господарюючого суб`єкта, який отримав від позивача ці кошти.

Крім того, оскільки адвокатом Матросом І.М. здійснюється індивідуальна адвокатська діяльність, то в силу п. 65.7 ст. 65 Податкового кодексу України і Порядку обліку платників податків і зборів, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588 з наступними змінами, він як самозайнята особа має бути зареєстрований як платник податків у податковій інспекції та мати довідку про взяття на облік платника податків (форми № 4-ОПП). Зазначеного документа суду не надано.

В силу ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення, в тому числі і в частині розподілу судових витрат, має ґрунтуватися на належних і допустимих доказах.

Тому в силу ст.ст. 77,78 ч. 2, 79, 89, 95, 137 ЦПК України суд не може вважати вищезазначені квитанції допустимим доказом оплати відповідачем послуг з надання правової допомоги адвоката.

Вищенаведене приводить до висновку, що у суду відсутня можливість констатувати, що квитанції про сплату ОСОБА_2 Матросу І.М. коштів у сумі 10 000 грн є допустимими доказами понесення ним витрат на оплату правової допомоги адвоката, а тому у задоволенні вимоги про стягнення коштів за надання правничої допомоги у розмірі 10 000 грн. слід відмовити.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, сплачений судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Крім того, з відповідача слід стягнути на користь держави недоплачений позивачем ( 1% ціни позову )судовий збір у розмірі 1 108 грн. 73 коп. ( Ціна позову 187 713 грн. 1% складає 1877 грн. 13 коп - 768 грн.40 коп. ( сплачено позивачем).

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 83, 89, 133, 141, 258, 263, 264, 268 ЦПК України, ст. 15, 319, 328 ЦК України, 60, 70, 68 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживаючої у АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 768 грн. 40 коп. в рахунок сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживаючої у АДРЕСА_1 на користь держави 1 108 грн. 73 коп. судового збору.

Відмовити ОСОБА_2 у стягненні з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 12 серпня 2019 року.

Суддя Л. В. Хоменко