Справа № 344/9601/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/825/19
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Горейко М.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 ., позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Домбровською Г.В. 21 листопада 2016 року в м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року ОСОБА_2 подано позов до Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло.

22 червня 2016 року між ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» та ОСОБА_2 укладений договір виконання робіт з технічної інвентаризації, предметом якого є виготовлення технічного паспорта станом на дату проведення попередньої технічної інвентаризації. Крім того, 04 липня 2016 року між ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» та ОСОБА_2 укладений договір виконання робіт з технічної інвентаризації, предметом якого є виготовлення технічного паспорта, поверхового плану або окремого документу інвентаризаційно-реєстраційної справи із виготовленням технічного паспорта.

Позивач вказувала, що всупереч вимогам чинного законодавства України відповідач не виконав належним чином умови укладених між сторонами договорів про виконання робіт з технічної інвентаризації, предметом яких було виготовлення на замовлення позивача технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_2 станом на дату проведення попередньої технічної інвентаризації та копії плану земельної ділянки, поверхового плану або окремого документу інвентаризаційно-реєстраційної справи. Проте, всупереч умовам вищевказаних договорів відповідач виготовив технічний паспорт, поверховий план або окремий документ інвентаризаційно-реєстраційної справи лише на належну позивачу та членам її сім`ї на праві власності на квартиру №2 у житловому будинку №1а , а не на будинок в цілому, як це передбачалося укладеними договорами. Просила суд розірвати договори від 22 червня та 04 липня 2016 року про виконання робіт з технічної інвентаризації, загальною вартістю 532,88 грн, укладені між ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» та ОСОБА_2 ; стягнути з ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» на її користь 532,88 грн сплаченої за виконання робіт суми, а також моральну шкоду у розмірі 3 000 грн (а.с.1-4).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2016 року позов задоволено частково. Розірвано договір від 22 червня 2016 року та договір від 04 липня 2016 року про виконання робіт з технічної інвентаризації, укладені між ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» та ОСОБА_2 Стягнуто з ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 532,88 грн, сплачених за договором від 22 червня 2016 року та договором від 04 липня 2016 року. Стягнуто з ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» на користь ОСОБА_2 500 грн відшкодування моральної шкоди. відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.31-34).

Не погодившись з рішенням суду представником ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» подано апеляційну скаргу з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що відповідач, надавши послуги позивачу по виконанню робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , виконав умови договорів в повному обсязі, тому підстави для їх розірвання відсутні. В судовому засіданні позивачем підтверджено, що житловий будинок за цією адресою складається з п`яти квартир, співвласницею однієї з яких є вона. Тобто позивач не є власником усього житлового будинку. Під час укладення договору та оформлення працівників відповідача позивачем не було повідомлено про даний факт, тому, зважаючи на те, що будинок розташований в с.Крихівці в районі індивідуальних забудов, в договорі було визначено без сумнівів- «об`єктів нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1». При цьому позивач вправі була замовити послугу тільки стосовно її квартири, а не всього будинку і результатом виконання спірних договорів могло бути тільки виготовлення документів, що стосуються квартири, співвласником якої є позивач.

Суд, мотивуючи своє рішення щодо стягнення моральної шкоди, не дотримався вимог п.5 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, оскільки позивачем не наведено належних аргументів та доказів на підтвердження погіршення стану свого здоров`я через виконання відповідачем договірних зобов`язань, а також наявності причинного зв`язку між шкодою і діями відповідача та його вину. При цьому укладені між позивачем та відповідачем договори не передбачають відшкодування моральної шкоди, а також не передбачають такої відповідальності й нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини: статті 22,856,852,1209,1210 ЦК України. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.39-42).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Вислухавши пояснення представника апелянта, позивача та її представника, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

В силу ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03 березня 2000 року ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5).

22 червня 2016 року між ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) укладено договір №ІІF16-01203 на виконання робіт з технічної інвентаризації, відповідно до пункту 1.1 якого виконавець зобов`язувався за дорученням замовника виконати роботи з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, а замовник зобов`язувався прийняти та оплатити виконані роботи.

Відповідно до пункту 1.2 зазначеного договору результатом виконання робіт, що є предметом цього договору, є виготовлення технічного паспорта станом на дату проведення попередньої технічної інвентаризації із виготовленням технічного паспорта. Матеріали інвентаризації (інвентаризаційні справи) зберігаються в архіві виконавця (а.с.9).

Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції до прибуткового касового ордеру №2099 від 22 червня 2016 року ОСОБА_2 оплатила в повному обсязі, визначену пунктом 2.2 Договору №ІІF16-01203, вартість виконання робіт з технічної інвентаризації в розмірі 463,37 грн, що не оспорюється представником відповідача у судовому засіданні (а.с.10).

04 липня 2016 року між ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) укладено договір №ІІF16-01269 на виконання робіт з технічної інвентаризації, відповідно до пункту 1.1 якого виконавець зобов`язувався за дорученням замовника виконати роботи з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а замовник зобов`язувався прийняти та оплатити виконані роботи.

Відповідно до пункту 1.2 договору №ІІF16-01269 на виконання робіт з технічної інвентаризації від 04 липня 2016 року результатом виконання робіт, що є предметом цього договору, є копія плану земельної ділянки, поверхового плану або окремого документу інвентаризаційно-реєстраційної справи із виготовленням технічного паспорта (а.с.11).

Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції до прибуткового касового ордеру №2243 від 04 липня 2016 року ОСОБА_2 оплатила в повному обсязі, визначену пунктом 2.2 Договору №ІІF16-01269 вартість по виконанню робіт з технічної інвентаризації від 04 липня 2016 року в розмірі 69,51 грн, що не оспорюється представником відповідача у судовому засіданні (а.с.12).

Відповідно до п.6.3 оспорюваних договорів дострокове припинення та/або розірвання договору можливе з підстав та у порядку, визначених даним договором та чинним законодавством.

Згідно п.2.5 підписання акту прийому-передачі представником замовника є підтвердженням відсутності претензій до виконавця з його сторони.

В матеріалах справи наявний технічний паспорт від 12.12.2006 року, виготовлений на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.14-16).

Акти прийому-передачі виконаних робіт замовнику до договорів на виконання робіт з технічної інвентаризації №ІІF16-01203 від 22 червня 2016 року та №ІІF16-01269 від 04 липня 2016 року підписані позивачем як замовником 12 липня 2016 року із зауваженнями та містять інформацію про те, що роботи згідно договорів не виконані (а.с.13).

З пояснень сторін встановлено, що за результатами виконання умов договорів №ІІF16-01203 на виконання робіт з технічної інвентаризації від 22 червня 2016 року та №ІІF16-01269 на виконання робіт з технічної інвентаризації від 04 липня 2016 року відповідачем було виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , а не на будинок АДРЕСА_1 в цілому, який фактично замовлявся позивачем.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що працівником юридичної особи - відповідача по справі спочатку були оформлені договори з позивачем, підписані сторонами, а після виходу спеціаліста на місце з`ясувалося, що будинок є багатоквартирним і замовник не є власником або співвласником кожної з квартир, тому виконати умови договорів відповідач не мав можливості, у зв`язку з чим для позивача був виготовлений технічний паспорт за матеріалами інвентаризаційної справи без виходу на місце лише на квартиру, співвласником якої вона є.

Позивач зазначає, що спеціаліст ОБТІ на місце не виходив, оскільки вона про це повідомлена не була. Таку послуга як оформлення технічного паспорта на квартиру нею не замовлялася, інвентаризаційна справа була наявна в бюро технічної інвентаризації до укладення договорів, тому відповідачу було відомо, що будинок є багатоквартирним, умови договорів відповідачем не виконано.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з положень ст.ст.872, 610, 629, 651 ЦК України, встановивши факт невиконання у повному обсязі умов договорів про виконання робіт з технічної інвентаризації від 22 червня та 04 липня 2016 року, дійшов висновку, що відповідач допустив істотне порушення умов даних договорів, у зв`язку з чим оспорювані правочини підлягають розірванню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена за вказаними договорами сума у загальному розмірі 532,88 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходив з положень ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.23, 1167 ЦК України, проаналізувавши доводи позивача щодо завданої їй моральної шкоди, форм її прояву, дійшов висновку про те, що позивачем доведено факт завдання їй моральної шкоди внаслідок дій відповідача у розмірі 500,00 грн.

З такими висновками суду першої погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 633,837, 865,872, 610, 629, 651 ЦК України, ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовнику.

До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Договір побутового підряду - це такий вид договору підряду, за яким одна сторона (підрядник), що здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 865 ЦК України).

До відносин за договором побутового підряду, що не врегульовані ЦК України, застосовується законодавство про захист прав споживачів, зокрема Закон України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 р. (ч. 3 ст. 865 ЦК України).

Цей договір є публічним, тобто особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, взяла на себе обов`язок здійснювати виконання робіт для кожного, хто до неї звернеться (ч. 1 ст. 633 ЦК України).

Сторонами договору підряду, як і побутового підряду, є підрядник і замовник. Підрядником є юридична особа або особа, яка займається підприємницькою діяльністю з виконання робіт на замовлення фізичних осіб. Замовник - це фізична особа, яка замовляє виконання робіт для задоволення побутових або інших особистих потреб.

Предметом договору побутового підряду є результат роботи підрядника у певній матеріалізованій формі, який задовольняє побутові та інші особисті потреби фізичної особи.

В силу статті 847 Цивільного Кодексу України підрядник зобов`язаний своєчасно попередити замовника:

1) про недоброякісність або непридатність матеріалу, одержаного від замовника;

2) про те, що додержання вказівок замовника загрожує якості або придатності результату роботи;

3) про наявність інших обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості або придатності результату роботи.

Аналогічні положення містяться у частині 12 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов`язаний негайно повідомити про це споживача.

Порушенням зобов`язання вважається, зокрема, його невиконання (стаття 610 ЦК України).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зазначені у вказаній статті, зокрема розірвання договору.

За змістом положень частин 1-3 статті 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Стаття 872 ЦК України встановлює права замовника в разі істотного порушення підрядником договору побутового підряду.

Так, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором:

1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості;

2) розірвання договору та відшкодування збитків (частина 1 статті 872 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з частиною 2статті 852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Частиною 4 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Так, за змістом пунктів 1.1, 1.2 Договору №ІІF16-01203 на виконання робіт з технічної інвентаризації від 22 червня 2016 року, предметом даного договору було виконання робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна за адресою: Івано-Франківська міська рада р -н с . Крихівці, вул. Кобзаря, 1А , результатом чого є технічний паспорт станом на дату проведення попередньої технічної інвентаризації, про що безпосередньо зазначено в самому договорі.

Аналогічно, у пунктах 1.1, 1.2 Договору №ІІF16-01269 на виконання робіт з технічної інвентаризації від 04 липня 2016 року визначено, що предметом даного договору є виконання робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , результатом чого є копія плану земельної ділянки, поверхового плану або окремого документу інвентаризаційно-реєстраційної справи, про що безпосередньо зазначено в самому договорі.

Вказівка на те, що відповідні роботи виконуватимуться щодо квартири №2 у вищевказаному будинку , у договорах відсутня.

Таким чином, аналіз умов договорів свідчить про те, що його укладено щодо виконання робіт з технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 , в цілому.

При цьому, як встановлено судом, на виконання умов договору №ІІF16-01203 від 22 червня 2016 року та договору №ІІF16-01269 від 04 липня 2016 року відповідачем було виготовлено технічний паспорт лише щодо квартири АДРЕСА_1 , тобто щодо окремої квартири, хоча послуга на виготовлення технічного паспорта на цю квартиру позивачем не замовлялася.

Технічний паспорт станом на дату проведення попередньої технічної інвентаризації на будинок в цілому по АДРЕСА_1 відповідно до договору від 22 червня 2016 року та копія плану земельної ділянки, поверхового плану або окремого документу інвентаризаційно-реєстраційної справи відповідно до договору від 04 липня 2016 року відповідачем не виготовлені, що не заперечується представником відповідача у судовому засіданні, а також підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт, оформленими 12 липня 2016 року, за договорами №ІІF16-01203 від 22 червня 2016 року та №ІІF16-01269 від 04 липня 2016 року, з яких встановлено, що позивач зазначала про наявність в неї претензій до виконаних робіт, посилаючись на те, що роботи за договорами не виконано (а.с.13). Крім того, судом оглянуті матеріали інвентаризаційно-реєстраційної справи, які не містять інформації про виконання умов договорі та надання позивачу результатів робіт, визначеного цими договорами.

Доводи апелянта про те, що інший документ, крім технічного паспорта на окрему квартиру № 2 , співвласником якої є позивач, відповідачем не міг бути виготовлений, тому слід вважати умови договорів виконаними, не заслуговують на увагу.

Так, судом встановлено, що позивач згідно з положеннями статті 641 ЦК України висловила пропозицію відповідачу укласти договір з урахуванням викладених умов про виготовлення технічного паспорта на багатоквартирний будинок в цілому та плану земельної ділянки (оферта). Відповідачем така пропозиція безумовно була прийнята у спосіб надання згоди на оплату (акцепт) - стаття 642 ЦК України.

Правовідносини сторін були оформлені договорами №ІІF16-01203 від 22 червня 2016 року та договору №ІІF16-01269 від 04 липня 2016 року на виконання робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна.

Відповідач (підрядник), довідавшись після укладення договорів про неможливість виконання їх умов і надання відповідних результатів роботи замовнику (позивачу), на які розраховувала остання, не попередив її про наявність обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують придатності результату роботи і не задовольнятимуть інтереси та вимоги споживача, як того вимагають положення статті 847 ЦК України та частини 12 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», надавши послугу по виготовленню технічного паспорта на окрему квартиру, яка не замовлялася позивачем. При цьому для відповідача стало очевидним, що умови договорів виконані не будуть, оскільки позивач не є співвласником усіх квартир у будинку, однак кошти, сплачені за договорами (або хоча б неоспорювана сума) позивачу повернені відповідачем не були.

Таким чином, оскільки відповідачем не виконані умови договорів, позивач обґрунтовано заявила вимоги про їх розірвання, результатом чого є повернення отриманих на виконання договорів коштів, що відповідає положенням ст.ст. 651, 852, 872 ЦК України та частині 4 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

В силу пункту 5 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

За змістом частини 2 статті 22 зазначеного Закону при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Беручи до уваги, що відповідачем, в порушення умов договору, не була надана продукція, яка б відповідала умовам договорів, а відповідач на власний розсуд надав позивачу іншу продукцію, яка не відповідала умовам договорів, позивачу не були повернені кошти, витрачені на оплату договорів, позивач є непрацездатною особою за віком, була вимушена застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя у зв`язку із невиконанням договорів і безпідставним неповерненням оплачених коштів, що спричинило душевні страждання. Тому суд вірно стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 500 гривень, розмір якої відповідає критеріям розумності, добросовісності, справедливості та є співмірною сатисфакцією для позивача внаслідок порушення її прав.

Доводи апелянта про недоведеність факту моральної шкоди у зв`язку із ненаданням позивачем доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я через виконання відповідачем договірних зобов`язань, а також наявності причинного зв`язку між шкодою і діями відповідача та його вину не приймаються судом.

Обставини невиконання договорів встановлені судом, кошти відповідачем позивачу не повернуті, позивач була обмежена з вини відповідача використати ці кошти на інші потреби, відповідачем фактично нав`язаний позивачу результат роботи, який не замовлявся позивачем, тому наявний причинний зв`язок між шкодою і діями відповідача та його вина. Розмір шкоди визначений відповідно до обставин справи.

Хоча умовами договорів і не передбачено відшкодування моральної ' шкоди, однак можливість такого відшкодування визначена Законом України «Про захист прав споживачів», норми якого є спеціальними у даних правовідносинах і підлягають застосуванню.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 21 листопада 2016 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2019 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: М.Д. Горейко

Р.Й. Матківський