ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/4072/18

провадження № 22-ц/4809/1184/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Управління комунальної власності міської ради міста Кропивницького, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа: Кропивницька міська нотаріальна контора №1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 травня 2019 року у складі судді Драного В.В. і

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління комунальної власності міської ради міста Кропивницького, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та з урахуванням змін до позовних вимог просив визначити додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня набрання рішення законної сили.

Позовна заява мотивована тим, що 17.05.2018 позивач отримав повторне свідоцтво про смерть його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.06.2018 він звернувся письмово за консультацією в нотаріальну контору де йому було роз`яснено перелік документів необхідних для отримання спадщини за законом, а також надіслав заяву про прийняття спадщини після смерті матері.

20.06.2018 та 25.06.2018 представнику позивача за довіреністю Філоненку Ю.М. Кропивницька міська державна нотаріальна контора видала листи-відповіді від 19.06.2018 № 1402/01-16 та від 21.06.2018 № 1463/01-16, якими встановлений строк та роз`яснено, що для оформлення спадщини необхідно звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Мати заповіту не залишила і позивач є спадкоємцем першої черги за законом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 травня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не вказав жодної поважної причини пропуску строку звернення до нотаріальної контори з заявою для прийняття спадщини.

Також не надає доказів на підтвердження існування причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення дій із прийняття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В ході розгляду справи позивачу не було надано копій відзиву відповідачів, суд безпідставно, з порушенням положень ЦПК України розглядав справу лише на користь відповідачів, незаконно, без прийняття жодного судового рішення відсторонив ОСОБА_5 від представництва прав позивача в суді, не розглянув по суті два письмових клопотань щодо пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, не розглянув заяву про відвід головуючого.

Після нарадчої кімнати судове рішення в присутності сторін не проголошувалось, а 30.05.2019 не було складено повного судового рішення, копію якого сторона позивача отримала лише 04.06.2019.

Позивач вважає, що прийняття спадщини є правом особи, а не її обов`язком, захистити своє право в інший спосіб він не може, спадщина після померлої матері ніким не прийнята, заяв про відмову від спадщини не подавав, спадщина не визнана судом відумерлою.

Заповіт, який складено на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є недійсним та складений з порушенням вимог, передбачених п.17,18,33 Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України.

Від представника Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького Ковбасюка А.В., а також від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшли відзиви на апеляційну скаргу про залишення апеляційної скарги без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки всі учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі осіб, які не з`явилися, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Первозванівською сільською радою Кіровоградського району та області 23.04. 2004 року (а.с. 61).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на все належне їй майно, а саме: житловий будинок в АДРЕСА_1 ; житловий будинок в АДРЕСА_2 ; право на земельну частку (пай) згідно сертифікату на земельну частку НОМЕР_2 , що підтверджено матеріалами спадкової справи № 598.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 28.02.1943 Кіровоградським районним ЗАГС, ОСОБА_6 є матір`ю позивача ОСОБА_1 (а.с.6).

Листом завідувача Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 роз`яснено ОСОБА_1 , що спадкова справа № 598 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заведена 16.06.2004.

Вказано, що з заявами про прийняття спадщини за заповітом та законом звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно записів домової книги для прописки громадян, які проживають у будинку по АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 був знятий з реєстрації за даною адресою 18.05.1983, отже не проживав та не був зареєстрований разом зі спадкодавцем на момент смерті.

Також роз`яснено, що у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, ОСОБА_1 необхідно звернутись до суду за визначенням додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 9,91).

За загальними правилами про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо:

1 у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;

2 ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на час відкриття спадщини із спадкоємцем не проживав, у визначений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався.

Із заявами про прийняття спадщини за заповітом та законом звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У позовній заяві позивач просить визначити йому додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, але не зазначає жодної поважної причини, що стали йому перешкодою для подання заяви та не надає належних та допустимих доказів.

Суд погоджується з доводами позивача, що прийняття спадщини є правом спадкоємця, а не його обов`язком.

Разом з тим, відповідно до приписів ст.1270 ЦК України спадкоємець, який не проживав разом із спадкодавцем, у шестимісячний строк зобов`язаний визначитися з прийняттям спадщини, для чого подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, або подати заяву про відмову від прийняття спадщини.

В разі неподання заяви нотаріусу вважається, що спадкоємець відмовився від прийняття спадщини.

Частиною третьою статі 131-2 Конституції України у редакції Закону України від 02 червня 2016 року № 1401-VІІІ, який набув чинності 30 вересня

2016 року, передбачено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Підпунктом 11 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України у редакції Закону України від 02 червня 2016 року № 1401-VІІІ, який набув чинності 30 вересня 2016 року, встановлено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України виключно прокурорами або адвокатами у судах першої інстанції з 01 січня 2019 року.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена";

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VІІІ, здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Враховуючи те, що провадження у вказаній справі розпочато у 2018 році, тобто після набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року

№ 1401-VІІІ, за приписами ст.19, ч.ч.3,4 ст.274 ЦПК України не є малозначною справою і не може бути розглянута в порядку спрощеного провадження, представництво сторін у суду першої інстанції мало здійснюватися адвокатами.

Відповідно до частини першої та третьої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Даних про те, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 є адвокатом матеріали справи не містять, а оскільки справа не є малозначною, тому він не міг представляти інтереси позивача в суді першої інстанції.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_5 не міг представляти інтереси позивача в суді першої інстанції, він не вправі був подавати до суду заяву про відвід судді, яка надійшла до суду після розгляду справи та яка не містить підстав визначених ст.36 ЦПК України про відвід судді.

Доводи апеляційної скарги, що суд по виходу з нарадчої кімнати не проголошував вступну та резолютивну частини рішення суду є безпідставними та спростовуються протоколом судового засідання (а.с.163-164), згідно якого при оголошенні учасники справи відсутні, а тому в разі відсутності учасників справи судове рішення не проголошується.

Строк виготовлення судом повного тексту рішення не може бути підставою для його скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 травня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08.08.2019.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С.М. Єгорова

О. Л. Карпенко