ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Територіальної громади в особі виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із вищевказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 їхня мати ОСОБА_3 померла. Після смерті матері залишилося спадкове майно, до складу якого входить земельна частка (пай) розміром 9,04 умовних кадастрових га, що перебувала в колективній власності Колективного агропромислового підприємства ім. Б. Хмельницького (КАП ім. Б. Хмельницького) с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області. Надалі, дану спадщина на підставі ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) прийняв їх ній брат ОСОБА_4 , проте не оформив у встановленому законом порядку та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Вони являються єдиними спадкоємцями після смерті брата, проте нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) члена КСП ім.Б.Хмельницького с.Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, розміром 9,04 умовних кадастрових га, у зв`язку з недійсністю правовстановлюючих документів.

Враховуючи викладене, просили визнати за кожною право на 1/2 частину земельної частки (пай) в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , площею 8,79 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП ім.Б.Хмельницького на території Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що мати позивачів ОСОБА_3 за життя не набула права на земельну частку (пай) із земель КСП ім.Б.Хмельницького, а тому підстави для спадкування цих прав позивачами, відсутні. Крім того, докази прийняття спадщини після смерті матері, відсутні.

Не погодившись із рішенням суду, позивачі звернулися з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що 11 січня 2001 році Колективне агропромислове підприємство ім.Б.Хмельницького реорганізовано у КСП ім.Б.Хмельницького, змінив лише організаційно правову форму (з переходом прав та обов`язок від попередника до правонаступника). Факт виникнення прав у ОСОБА_3 підтверджується сертифікатом ДП № 0114705 від 05 червня 1997 року, при цьому відсутність актуального сертифікату, не може знівелювати відповідне право ОСОБА_3 .

Посилаючись на правові висновки викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року у справі № 6-30234ск15, зазначали, що громадяни, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай), які є правовстановлюючими документами, у будь-якому випадку зберігають за собою право на земельну частку (пай) до виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю, і таке право є безумовним.

06 грудня 2019 року Богданівська сільська рада Павлоградського району Дніпропетровської області подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що право власності на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Враховуючи, що державний акт на право колективної власності на землю серії ДП від 14 лютого 1995 року, та сертифікат серії ДП № 01114705 про право на землю, виданий на ім`я ОСОБА_3 визнані недійсними, та позивачами не було доведено факт прийняття ними спадщини після матері ( ОСОБА_3 ), відсутні і законні підстави для задоволення позовних вимог.

Правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України, інші учасники справи не скористалися.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є доньками ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвами про укладення шлюбу (а.с.12,13,19,20).

05 червня 1997 року на ім`я ОСОБА_3 видано сертифікат про право на земельну частку (пай) серії ДП №0114705 розміром 9,04 умовних кадастрових га із землі, яка перебуває у колективній власності Колективного агропромислового підприємства ім.Б. Хмельницького на підставі державного акту на право колективної власності на землю від 14 лютого 1995 року та списку до нього (а.с.25, 31-34).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с.26).

Рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2001 року визнано недійсним державний акт на право колективної власності на землю серії ДП від 14 лютого 1995 року, виданий Богданівською районною радою Павлоградського району Колективному агропромисловому підприємству ім.Б.Хмельницького (а.с.46-47).

Рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2001 року визнано недійсними сертифікати про право на земельну частку (пай), в тому числі сертифікат серії ДП №0114705, виданий на ім`я ОСОБА_3 (а.с.50-52).

Паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств проводилось відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Відповідно до ст. 3, 5 цього Закону (в редакції, що діяла до 01 січня 2019 року) підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Законом України від 10 липня 2018 року №2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набув чинності 01 січня 2019 року внесено зміни до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а саме частину 2 статті 5 цього закону - «сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів» виключено.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Встановивши, що державний акт на право колективної власності на землю серії ДП від 14 лютого 1995 року та сертифікат серії ДП № 0114705 про право на земельну частку (пай) від 05 червня 1997 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 скасовані, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки на момент передачі земель у колективну власність колективного сільськогосподарського підприємства ім. Б. Хмельницького (КСП ім. Б. Хмельницького) та одержання останнім державного акту на право колективної власності на землю 14 грудня 2001 року, мати позивачів ОСОБА_3 не перебувала у членах КСП, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому не набула право на земельну частку (пай).

Крім того, позивачами не доведено факт прийняття ними спадщини після смерті матері, при цьому, що згідно постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 квітня 2016 року та 26 жовтня 2018 року, спадкоємцем після смерті матері був ОСОБА_4 , який фактично на підставі ст. 549 ЦК прийняв спадщину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що відповідає матеріалам справи та вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги позивачів про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою факт виникнення прав у ОСОБА_3 (після смерті якої вони є спадкоємицями) на підставі сертифікату серії ДП №0114705 від 05 червня 1997 року, який є правовстановлюючим документом та зберігає за собою право на земельну частку (пай) до виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю, є безпідставними. Державний акт на право колективної власності на землю, виданий КАП ім.Б.Хмельницького визнано недійсним, так само як і визнано недійсним сертифікат про право на земельну частку (пай) серії ДП №0114705, виданий на ім`я ОСОБА_3 , процес паювання земель, які раніше перебували у постійному користуванні не розпочався, тоді як державний акт на право колективної власності на землю КСП ім.Б.Хмельницького (правонаступником утвореним у 2001 році) за життя ОСОБА_3 не видавався, немає підстав вважати, що остання набула права на земельну частку (пай) із земель КСП ім.Б.Хмельницького.

Доводи апеляційної скарги про те, що померлий брат ОСОБА_4 відповідно до статті 549 ЦК України 1963 року вступив у володіння спадковим майном, у зв`язку з чим є таким, що прийняв спадщину, тоді як вони (позивачі, як спадкоємці за законом першої черги) своєчасно звернулися із заявами про прийняття спадщини, проте оформити своє право на спадщину в нотаріальному порядку не можуть, є хибними, оскільки вони з братом за одною адресою не проживали, і жодних дій, які б свідчили про вступ в управління та володіння спадковим майном не вчиняли, доказів про прийняття позивачами спадщини після смерті матері відсутні, заяв про поновлення строку для прийняття спадщини після смерті матері, не подавали.

Інші аргументи апеляційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені позивачами у позовній заяві, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини.

Таким чином, доводи що були викладені позивачами в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачами у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида