Справа № 439/1657/18 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/811/2265/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

адвоката Онищука Т.Н. представника ФГ „Сокіл,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 10 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «Сокіл», в кінцевій редакції позовних вимог якого просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки площею 1.8518 га, укладений 02.02.2012 року між його покійним батьком ОСОБА_2 та відповідачем, зареєстрований Відділом Держземагенства у Бродівському районі 18.12.2012 року за № 05946; зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку площею 1.8518 га, яка розташована на території Паликоровівської сільської ради Бродівського району Львівської області; стягнути з відповідача в його користь орендну плату за землю за 2017 рік в сумі 1339,15 грн. та за 2018 рік в сумі 1339,15 грн., а загалом - 2678,30 грн. (в подальшому «Договір оренди землі» та «спірна земельна ділянка»). Крім цього, просив стягнути з відповідача пеню за кожний день прострочення сплати орендної плати за 2017, 2018 і 52 дні 2019 на загальну суму 558 гривень 45 копійок і пеню за кожний день прострочення орендної плати за 2018 рік, за 52 дні 2019 року на суму 69 гривень 65 копійок та 10 000 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що в 2012 році помер його батько ОСОБА_2 , між яким та відповідачем 02.02.2012 року було укладено Договір оренди спірної земельної ділянки з цільовим призначенням строком на десять років, тобто - до 2022 року. Після смерті батька дану земельну ділянку прийняв позивач, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. Відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати за орендовану земельну ділянку орендну плату в розмірі 3 %, що в грошовій сумі становить 1339 гривень 15 копійок, - до 31 грудня кожного року оренди, однак за 2017 та 2018 роки такої орендної плати він не заплатив. Відповідно до п.12 договору у разі невнесення орендної плати у строки визначені договором справляється пеня в розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Із посиланням на вимоги Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 23, 610, 611, 651 ЦК України, просив позов задовольнити (а.с. 1-3, 27-29).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 75-79).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Твердження суду про те, що ним не було надано усіх необхідних реквізитів, вважає таким, що «є не вірним, так як в (позивача) ніколи не було і не має на даний час жодних рахунків в банку».

Покликається на те, що на його письмове повідомлення про перехід права власності на земельну ділянку до нього, яке відповідач отримав 28.08.2018 року, останній «жодним чином не відреагував» (а.с. 82-84).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а за змістом частини 3 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи суд розглядає справу за відсутності такого учасника незалежно від причин його неявки на підставі наявних у справі даних та доказів.

Ухвалою Львівського апеляційного суду апеляційний розгляд справи було призначено на 28 жовтня 2019 року (а.с. 93).

Позивач ОСОБА_1 , будучи своєчасно (10.09.2019 року) належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 28.10.2019 року (а.с. 99), в судове засідання не з`явився і про причини такої неявки суд не повідомив.

Представник позивача (апелянта), адвокат Микитюк С.М., в день апеляційного розгляду справи, 28.10.2019 року, на електронну пошту суду надіслав заяву про відкладення апеляційного розгляду справи „у зв`язку із (його) хворобою (а.с. 106), у зв`язку з чим апеляційний розгляд справи було відкладено на 16 грудня 2019 року (а.с. 110).

Будучи своєчасно (05.11.2019 року) належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 16.12.2019 року (а.с. 115), представник позивача (апелянта), адвокат Микитюк С.М., в згадане судове засідання не з`явився і про причини такої неявки суд не повідомив.

В той же час, вже апелянт ОСОБА_1 на електронну пошту суду надіслав заяву про відкладення апеляційного розгляду справи „у зв`язку із (його) хворобою (а.с. 117).

Сторона відповідача категорично заперечила проти чергового відкладення апеляційного розгляду справи, вважаючи це умисним затягуванням її розгляду.

З урахуванням вище наведених обставин колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта (позивача) на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку позивач отримав лише 07.07.2016 року у формі Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 8).

Частиною 3 статті 148-1 Земельного кодексу України встановлено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку (в даному випадку позивач ОСОБА_1 ) протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це користувачів із зазначенням:

кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки;

найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я по батькові (для фізичних осіб) нового власника;

місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси;

платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомленн надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Як стверджується документами, які долучені до позовної заяви в обгрунтування заявлених позовних вимог самим позивачем, вперше відповідач (ФГ „Сокіл) повідомлення про те, що позивач ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку, отримав від останнього лише 28.08.2018 року (а.с. 11, 12).

При цьому згадане повідомлення в порушення вище наведених вимог, які встановлені у частині 3 статті 148-1 Земельного кодексу України, не містило платіжних реквізитів для перерахування (внесення) плати за користування ФГ „Сокіл спірною земельною ділянкою у грошовій формі (а.с. 11).

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, апелянт, стверджуючи, що „в (позивача) ніколи не було і не має на даний час жодних рахунків в банку», наведену обставину (про відсутність платіжних реквізитів у надісланому ним відповідачу повідомленні) визнає і не оспорює.

Як також стверджується матеріалами справи, за тієї обставини, що позивачем не було доведено до відома відповідача платіжних реквізитів для перерахування (внесення) плати за користування спірною земельною ділянкою, останнім з власної ініціативи вживалися заходи для сплати цієї орендної плати шляхом перерахування її грошовими переказами на поштове відділення за місцем проживання позивача (а.с. 46-48).

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги про те, що на вище згадане письмове повідомлення про перехід права власності на земельну ділянку до позивача, яке відповідач отримав 28.08.2018 року, останній «жодним чином не відреагував», є надуманими і до уваги прийматися не можуть.

Апелянтом факт отримання ним від відповідача у лютому 2019 року (задовго до ухвалення судом оскаржуваного рішення) орендної плати за 2017-2018 роки визнається та не заперечується.

За наведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення інших позовних вимог, зокрема про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення її позивачу.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бродівського районного суду Львівської області від 10 червня 2019 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.