Номер провадження: 22-ц/813/9159/19
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

20.12.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Погорєлова С.О., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту,

встановив:

30 липня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просив стягнути з останніх заборгованість за кредитним договором на загальну суму 139 721, 04 гривень та суму судового збору. При цьому посилався на те, що між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №426-0131003/ФКІП-08 від 27 червня 2008 р., відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 104 623 гривень, строком до 26 червня 2033 р. з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно, згідно графіку погашення кредиту та відсотків. У наступному, ТОВ «Український промисловий банк» відступило на користь ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за вказаним кредитним договором №426-0131003/ФКІП-08 від 27 червня 2008 р., згідно до договору про передачу активів від 30 червня 2010 р. У якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №426-0131003/ФПОР-08 від 27 червня 2008 р., згідно якого він прийняв на себе зобов`язання відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_1 , які виникають з умов вказаного кредитного договору. Відповідачі порушили умови повернення платежів, в результаті чого станом на 27 березня 2012 р. у них виникла заборгованість за договором кредиту у розмірі 139 721, 04 гривень.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2012 року позов ПАТ «Дельта Банк» було задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №426-0131003/ФКІП-08 від 27 червня 2008 р. у розмірі 139 721, 04 гривень, що складається з заборгованості по кредиту - 98 345,68 гривень, заборгованості по відсоткам - 39 950,62 гривень, комісії за ведення кредиту 1 424,74 гривень.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» суму судового збору у розмірі 1397, 21 гривень.

Не погоджуючись із заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2012 року, 25 листопада 2019 року ОСОБА_1 оскаржила його у апеляційному порядку.

Одночасно із поданням апеляційної скарги на рішення суду,ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову у справі шляхом:

- зупинення стягнення на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2012 року у справі №1522/18299/12, яким звернуто стягнення на нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 16, 9 кв.м., у тому числі житловою площею 9,0 кв.м.;

- накладення арешту на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 16, 9 кв.м., у тому числі житловою площею 9,0 кв.м.

В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 посилається на те, що, на її думку, нерухоме майно, на яке нібито звернуто стягнення виконавчим документом, буде реалізовано державним виконавцем Другого Приморського ВДВС м. Одеси ГУТЮ в Одеській області з прилюдних торгів. А якщо квартира буде продана з прилюдних торгів, то для її повернення заявнику доведеться ініціювати іншій судовий процес.

Ознайомившись із заявленим клопотанням та матеріалами справи, вважаю, що у задоволені клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі необхідно відмовити, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 червня 2008р. між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №426-0131003/ФКІП-08 від 27 червня 2008 р., відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 104 623 гривень, строком до 26 червня 2033 р. з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно, згідно графіку погашення кредиту та відсотків. У наступному, ТОВ «Український промисловий банк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за вказаним кредитним договором №426-0131003/ФКІП-08 від 27 червня 2008р. відповідно до договору про передачу активів від 30 червня 2010 р. У якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 , був укладений договір поруки №426-0131003/ФПОР-08 від 27 червня 2008 р., згідно якого він прийняв на себе зобов`язання відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_1 , які виникають з умов вказаного кредитного договору. Крім того, у той же день, 27 червня 2008 року, між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №426-0131003/ZФКІП-08, предметом якого є нерухоме майно: однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 16, 9 кв.м., у тому числі житловою площею 9,0 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2012 року позов ПАТ «Дельта Банк» було задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №426-0131003/ФКІП-08 від 27 червня 2008 р. у розмірі 139 721, 04 гривень, що складається з заборгованості по кредиту - 98 345,68 гривень, заборгованості по відсоткам - 39 950,62 гривень, комісії за ведення кредиту 1 424,74 гривень.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» суму судового збору у розмірі 1397, 21 гривень.

28 листопада 2012 року Приморським районним судом м. Одеси на виконання рішення суду було видано виконавчий лист.

19 серпня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір №1732/К купівлі-продажу прав вимоги.

З додатку до договору вбачається, що право вимоги до боржника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перейшло до ОСОБА_3 .

За змістом ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, підставою для забезпечення позову є заява учасника справи. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову підлягає розгляду за правилами, встановленими частиною 1 статті 153 ЦПК України, та розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника); метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.

За системним аналізом наведених норм права можна зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений у ст.150 ЦПК, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_1 поставила питання про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2012 року у справі №1522/18299/12, яким звернуто стягнення на іпотечне нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 16, 9 кв.м., у тому числі житловою площею 9,0 кв.м.

Однак, оскаржуваним заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2012 року питання про звернення стягнення на вказане нерухоме майно не вирішувалось, судом першої інстанції було постановлено стягнути суму заборгованості солідарно з відповідачів на користь позивача, і саме це рішення оскаржується у апеляційному порядку ОСОБА_1 . Крім того, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що Державною виконавчою службою здійснюються будь-які заходи, направлені на реалізацію іпотечного майна. На підставі викладеного вважаю, що вимоги заяви про забезпечення позову у цій частині є безпідставними та не підтверджуються жодним належним доказом.

Крім того, необґрунтованою є вимога ОСОБА_1 про накладення арешту на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 16, 9 кв.м., у тому числі житловою площею 9,0 кв.м.

З даних, наявних у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек вбачається, що 27 червня 2008 року реєстратором приватним нотаріусом Шевченко І.Л. було зареєстровано обтяження (тип обтяження заборона на нерухоме майно) на підставі договору іпотеки від 27 червня 2008 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , предметом якого є нерухоме майно: однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 16, 9 кв.м., у тому числі житловою площею 9,0 кв.м., що належить ОСОБА_1 на праві власності.

З даних, наявних у Державному реєстрі іпотек вбачається, що 20 серпня 2019 року реєстратором приватним нотаріусом Шевченко І.Л. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі Договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк». предметом іпотеки є однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 16, 9 кв.м., у тому числі житловою площею 9,0 кв.м., іпотекодержателем якої є ОСОБА_3 , іпотекодавцем - ОСОБА_1 .

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, враховуючи, що відносно спірного об`єкта нерухомості вже існує заборона відчуження на підставі проведеної державної реєстрації іпотеки, повторне накладення арешту на те саме нерухоме майно є недоцільним.

Крім того, накладення арештуна предмет обтяження за договором іпотеки - однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 16, 9 кв.м., у тому числі житловою площею 9,0 кв.м., може порушити права та законні інтереси іпотекодержателя майна ОСОБА_3 , який має пріоритет на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

У зв`язку із викладеним, прихожу до висновку, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 149, 153 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі шляхом: зупинення стягнення на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2012 року у справі №1522/18299/12, яким звернуто стягнення на нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 16, 9 кв.м., у тому числі житловою площею 9,0 кв.м.; накладення арешту на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 16, 9 кв.м., у тому числі житловою площею 9,0 кв.м., - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Суддя Одеського

апеляційного суду: С.О. Погорєлова