печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань - Брачуні О. О.,

розглянувши у відкритому судому засіданні у м. Києві у залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ грошового зобов`язання подружжя та стягнення частини за його виконання,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ грошового зобов`язання подружжя та стягнення частини за його виконання.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що під час перебування у шлюбі із відповідачем позивач уклала договір позики в інтересах сім`ї, за яким отримала у борг грошові кошти у сумі 135 000, 00 грн. Ці кошти сторони отримали для задоволення побутових потреб сім`ї, а саме: погашення кредиту та боргів відповідача, ремонт автомобіля, оплату оренди квартири, комунальних послуг, лікування, купівлю речей для малолітньої дитини, їжі та інших речей побуту. 19 серпня 2019 року позивач самостійно повернула позикодавцю всю суму позики в розмірі 135 000, 00 грн, що підтверджується розпискою від 19 серпня 2019 року.

Позивач зазначає, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього, а тому просила позов задовольнити.

Ухвалою судді від 23 вересня 2019 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, відзив на позов не подав.

Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 05 грудня 2015 року сторони зареєстрували шлюб.

07 квітня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір позики грошей, за яким позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 135 000, 00 грн, а позичальник зобов`язалась повернути позикодавцеві зазначену суму позичених грошових коштів на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 5 договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) не пізніше 17 липня 2017 року.

Згідно із нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_2 від 07 квітня 2017 року, він надав згоду своїй дружині ОСОБА_1 на укладення договору позики з ОСОБА_3 , з умовами ознайомлений, проект договору позики, який ним прочитано відповідає їх з дружиною волевиявленню. Дії його дружини при прийманні грошей у позику та при укладенні договору позики відповідають інтересам сім`ї.

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 повернула ОСОБА_3 (позикодавцю) всю суму позики в розмірі 135 000, 00 грн, що підтверджується розпискою від 19 серпня 2019 року.

У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена Верховний Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.

За приписами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Під час розгляду справи встановлено, що договір позики від 07 квітня 2017 року укладено в інтересах обох із подружжя, що створює відповідні зобов`язання як для жінки (позичальника), так і для її чоловіка. Оскільки позика у повному обсязі повернута позивачем, то половина розміру заборгованості у сумі 67 500, 00 грн підлягає стягненню з відповідача на її користь.

За правилами статті 141 Цивільного процесуального України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 530, 536, 551, 612, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про поділ грошового зобов`язання подружжя та стягнення частини за його виконання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 1/2 частину коштів сплачених ОСОБА_1 на виконання договору позики грошей від 07 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Бурлак О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 448, у сумі 67 500, 00 грн та судовий збір в сумі 768, 40 грн.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. В. Вовк