Провадження № 22-ц/812/1332/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів - Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 484/4402/18 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухваленого 04 червня 2019 року під головуванням судді -Максютенко О.А. в приміщенні того ж суду по справі за позовом

ОСОБА_1

до

Сільськогосподарського підприємства «Корпорація України» про повернення збереженої без правової підстави земельної ділянки в натурі,

яка знаходиться в користуванні відповідача,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського підприємства «Корпорація України» про повернення збереженої без правової підстави земельної ділянки в натурі, яка знаходиться в користуванні відповідача.

Позивач зазначав, що йому належить земельна ділянка площею 7.92 га. на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 09 лютого 2003 року виданого Первомайською районною державною адміністрацією. 13 червня 2005 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди землі строком на п`ять років, зареєстрований в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді 23 травня 2007 року за реєстраційним номером 05.

24 червня 2011 року до даного договору було укладено додаткову угоду за умовами якої строк дії договору було продовжено на 10 років. Вважає, що реєстрація основного договору була проведена з порушенням п.8.2 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом державного комітету України по земельним ресурсам від 02.07.2003 року № 174, оскільки реєстраційний номер не відповідає року реєстрації, після закінчення строку дії договору він мав бути переукладений, а не заключення додаткової угоди через місяць після закінчення основного договору, тобто поза межами строку його дії.

З 2014 по 2016 рік позивач після закінчення строку дії основного договору займався одноосібним господарством та використовував земельну ділянку. 01 вересня 2016 року відповідач незаконно здійснив збирання врожаю на належній позивачу земельній ділянці, у зв`язку з чим було порушено кримінальне провадження. В ході проведення слідчих дій позивачу стало відомо про наявність додаткової угоди від 24 червня 2011 року та продовження строку дії договору до 01 грудня 2020 року.

Підробку додаткової угоди підтверджує висновок експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 01 лютого 2017 рок №34, де вказано, що підпис ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» у додатковій угоді до договору оренди землі від 24 червня 2011 року вилучений в Управлінні Держгеокадастру в Первомайському районі Миколаївської області виконаний не ОСОБА_1 а іншою особою з наслідуванням його підпису.

Позивач вважає дану угоду не укладеною, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства відсутня його реєстрація, тому дана угода є не чинною, а відтак відповідач користується земельною ділянкою без законних підстав.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку збережену без правової підстави в натурі.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що додаткова угода підписана сторонами та на ній міститься запис про її реєстрацію, в зв`язку з чим вона є чинною, що і є підставою для використання вказаної земельної ділянки відповідачем .

В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, позивач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до спірного договору від 24 червня 2011 року в порушення вимог закону не додано плану або схеми земельної ділянки, акту визначення меж в натурі, площа земельної ділянки вказана невірно. Тому цей договір не містить необхідної інформації щодо об`єкту оренди, що свідчить про його неукладеність та відсутність будь-яких правових наслідків. Також, відповідач з 2013 року не сплачує орендну плату, в 2014 -2016 роках позивач самостійно обробляв землю, спірний договір не зареєстровано у Державному реєстрі земель, що також вказує на його неукладеність.

Відзив на вказану апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено районним судом, ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до Державного акту серія НОМЕР_1 від 09 грудня 2003 року, виданого за розпорядженням Первомайської районної державної адміністрації від 21 листопада 2003 року належить земельна ділянка площею 7.92 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Лукашівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с.9.).

13 червня 2005 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди землі строком на 5 років, у вказаний договір внесено запис про його реєстрацію у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді від 23 травня 2007 року за реєстраційним номером 05 (а.с.5-6).

24 червня 2011 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 23 травня 2007 року за № 05. В даній угоді сторони погодили істотні умови до договору в тому числі продовжили строк дії основного договору на десять років (а.с.8).

Статтею 1212 ЦК України визначенні загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, та визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як підставу повернення позивач вказує те, що договір оренди від 24 червня 2011 року є неукладеним.

Проте, угода, якою продовжено термін оренди, має підписи сторін, на останньому аркуші цієї угоди міститься запис що її зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді від 20 листопада 2012 року за реєстраційним номером 02889.

З пояснень позивача вбачається, що використовуючи належну йому земельну ділянку відповідач ПСП «Корпорація України» за додатковою угодою до 2013 року сплачував орендну плату. В 2014 році - 2016 році позивач самостійно обробляв земельну ділянку, сплачував встановлені законом платежі. В даний час спірна земельна ділянка перебуває в користуванні відповідача.

Згідно ч. 1ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За такого, угода, яка має всі необхідні реквізити, а також відмітку про її державну реєстрацію, виконувалась сторонами під час її дії, не можу вважатись такою, що є неукладеною.

Згідно ч. 1ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч. 2ст. 11 ЦК України).

Правовідносини, які виникли між сторонами ґрунтуються саме на вказаному договорі оренди та регулюються відповідними нормами права.

Враховуючи наведене, положення ст. 1212 ЦК України не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки вказана норма застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Наявність чинного договору чи іншого правочину є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатись набутим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в спосіб не визначений цивільним законодавством з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження та обов`язків, зокрема у наслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, районний суд належним чином оцінив докази надані сторонами та дійшов вірного висновку про недоведеність наявності правових підстав для повернення спірної земельної ділянки за правилами ст.1212 ЦК України, оскільки між сторонами виникли договірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що інформація про державну реєстрацію спірного договору не занесена до Державного земельного кадастру та Державного реєстру земель, не заслуговує на увагу, оскільки вказані реєстри введені в дію лише з 01 січня 2013 року. Тоді як на час укладення спірного договору, діяв Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року за № 2073.

Посилання апелянта на невідповідність спірного договору вимогам закону в частині не визначеності істотних його умов, передбачених законом, відсутність на думку позивача, реєстраційного запису договору оренди землі у відповідній Книзі, а також , що підпис в договорі, відповідно до висновків експерта від імені позивача, як орендодавця, виконано не ним, а іншою особою, не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки вказані обставини, можуть бути підставою для оспорення дійсності вказаного договору та заявлення вимог про його недійсність.

Зазначення в апеляційній скарзі про несплату відповідачем орендної плати, необхідних платежів до бюджету, також не впливають на вирішення даної справи, а стосуються належного виконання умов договору, про що також може бути заявлено позов.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За такого, суд надав оцінку доказам у відповідності до вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України які відносяться до предмету доказування у даній справі, та вирішив тільки ті вимоги, які заявлені позивачем.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення районного суду, колегія не вбачає підстав для його скасування чи зміни, як такого, що відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 19 серпня 2019 року.

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Т.В.Крамаренко