Справа № 426/9386/18
РІШЕННЯ

іменем України

14 серпня 2019 року

Сватівський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Половинки В.О.

за участю секретаря судового засідання Концур А.І.

представника позивача адвоката Малика Д.О.

представника відповідача адвоката Кузнєцової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у цивільній справі 426/9386/18

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором та просить стягнути з ОСОБА_2 борг за договором позики від 25.10.2012 року в сумі 100000 (сто тисяч) грн. та витрати на сплату судового збору.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що між ним та відповідачем 25.10.2012 було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Сватівського нотаріального округу Харченко Оленою Юріївною. Відповідно до умов договору відповідач отримала від позивача гроші в сумі 100000 (сто тисяч) грн. Передачу грошей було здійснено до підписання договору позики. Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики мав бути здійснений не пізніше 25 жовтня 2015 року. Станом на момент подання позову відповідачем по справі не було погашено зобов`язання у формі боргу за договором позики у сумі 100000 (сто тисяч) грн. 02.03.2018 відповідачу була вручена вимога про сплату боргу за вищевказаним договором позики. Однак до теперішнього часу на адресу позивача не надійшло жодної відповіді а також не були повернуті кошти в розмірі 100000 (сто тисяч) грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 . наполягає на задоволенні позову, просить задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов визнала частково, пояснила, що відповідач ОСОБА_2 частково погасила борг в сумі приблизно 48 000 грн. шляхом передачі позивачу в оренду належної їй земельної ділянки. Але в неї відсутні відповідні докази, які б могли підтвердити факт часткового погашення боргу.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що 25.10.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Сватівського нотаріального округу Харченко Оленою Юріївною (а.с. 146).

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти в сумі 100000 (сто тисяч) грн.

Зідно до п. 1 договору передача грошей було здійснена до підписання договору позики від 25.10.2012 року.

Відповідно до п. 2 остаточний розрахунок щодо повернення суми позики мав бути здійснено не пізніше 25 жовтня 2015 року.

Станом на момент розгляду справи відповідачем по справі не було погашено зобов`язання у формі боргу за договором позики від 25.10.2012.

02.03.2018 відповідачу було вручена вимога про сплату боргу за вищевказаним договором позики. Однак до теперішнього часу на адресу позивача не надійшла відповідь на вимогу а також не були повернуті кошти в розмірі 100000 (сто тисяч) грн. (а.с. 24).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Між тим, судом критично оцінені доводи представника відповідача адвоката Кузнєцової Т.А. про часткове погашення заборгованості відповідачем, оскільки такі доводи не були підтвердженні будь-якими доказами або поясненнями представника позивача.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі, оскільки їх розмір повністю підтверджено квитанціями.

ст. ст. 526, 530, 598, 599, 610, 625, 629, 1046, 1050 ЦК України;

ст.ст. 2, 5, 12, 13, 81, 82, 89, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати в розмірі 1000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду або через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сватівського

районного суду: В.О.Половинка