Справа № 310/6199/19
РІШЕННЯ

Іменем України

15 серпня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі:секретаря судового засідання Бевз О.А.,

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу №310/6199/19 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа - Бердянський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасово окупованій території в м. Севастополь, АР Крим. В обґрунтування заяви вказує на те, що Бердянський міськрайонний відділ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відмовив у проведенні реєстрації смерті її чоловіка ОСОБА_2 з тих підстав, що пред`явлене свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення факту смерті чоловіка необхідно їй для проведення державної реєстрації на території України і отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала повністю, просила її задовольнити з підстав викладених в заяві.

Представник заінтересованої особи - Бердянського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Проти задоволення заяви не заперечують.

Вислухавши пояснення заявника, показання свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив таке.

Згідно зі ст.ст. 293, 315 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, у тому числі справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного факту смерті.

Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України.

Частиною 3 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Згідно пункту 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року N 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за N 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за N 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть);

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с.7).

Заявник вказує на те, що її чоловік ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Севастополі АР Крим.

Законом України № 1207-VII від 15.04.2014 року «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визнано тимчасово окупованими територіями сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

На підтвердження факту смерті заявник надала копію свідоцтва про смерть, видане 28 травня 2019 року відділом запису актів громадянського стану Балаклавського району м. Севастополя Управління ЗАГС м. Севастополя. У свідоцтві зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Севастополь РФ.

Бердянський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області листом від 13.08.2019 року відмовив заявнику у державній реєстрації смерті ОСОБА_2 через те, що пред`явлене свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до п.п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показав, що живе в одному будинку із ОСОБА_1 Знала її чоловіка. Він хворів на онкологічне захворювання. Помер в м. Севастополі наприкінці травня 2019 року. Їй відомо, що поховали його в м. Бердянську, але на похоронах вона не була присутня.

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що є другом сім`ї ОСОБА_1 більше 12 років. Чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 останні роки хворів. Наприкінці травня йому повідомили, що ОСОБА_2 помер в м. Севастополь і буде похований в м. Бердянську. Він особисто був присутнім на похоронах ОСОБА_2 .

При розгляді цієї справи суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації особистих немайнових прав заявника, суд оцінюючи докази у їх сукупності, приходить до висновку, що факт про встановлення якого просить заявник знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Севастополь, Автономна Республіка Крим, України.

Рішення суду допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області І. П. Прінь