Справа № 306/694/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 грудня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого: Джуги С.Д.

суддів : Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

за участю секретаря: Терпай С.М.

імена (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2019 року у складі судді Вінер Е.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення,-

встановив :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17.10.2018 року та витягом про реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В даному будинку проживає і відповідачка ОСОБА_2 , яка не оплачує комунальні послуги, псує житло, внаслідок чого завдаються йому збитки і майно втрачає ринкову вартість. Позивач зазначає, що проживати в таких умовах він з своєю сімєю не може, а тому просив суд на підставі ст. 157, ч.1 ст. 116 ЖК України виселити ОСОБА_2 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення .

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного: на даний час в житловому будинку проживає відповідач ОСОБА_2 , яка не оплачує комунальні послуги, на звернення про звільнення з житлового будинку не реагує і продовжує проживати в будинку; під час її проживання значно зруйновано стіни та дах житлового будинку, на підлозі велика кількість порожніх пляшок від алкогольних напоїв, внаслідок чого завдаються збитки і майно втрачає ринкову вартість.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Представник відповідача Новікова ОСОБА_4 С ОСОБА_5 заперечила апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в заявленому позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

З такими висновками суду першої інстанції, погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з вимогами ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дало позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Згідно ст.ст. 9, 109 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Судом встановлено, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.10.2018 року та витяг про реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5, 10).

Обгрунтовуючи заявлений позов позивач також зазначає, що відповідачка нищить і псує його майно.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивачем не подано суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували, що відповідачка порушує правила співжиття, нищить і псує майно позивача і створює позивачу перешкоди в користуванні його власністю. Такі посилання позивача є голослівними.

Також позивачем не надано доказів про те, що до відповідачки вживалися заходи попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Підстави для виселення відповідачки, виходячи з офіційного характеру заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню осіб на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства про допустимість засобів доказування, позивачем не доведені.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено підстав для виселення, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України.

За вказаних обстанин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність заявленного позову та обгрунтовано відмовив в його задоволенні.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прий1няття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 20 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: