Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 289/875/16-ц

провадження № 61-22998св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2016 року у складі судді Сіренко Н. С. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Жигановської О. С., Якухна О. М.,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 24 500,00 доларів США та 3 200,00 Євро за договором позики і на підтвердження факту їх отримання останній написав розписку від 12 травня 2015 року та зобов`язався повернути отримані кошти до 12 травня 2016 року. У встановлений у розписці строк відповідач не повернув кошти.

ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 24 500,00 доларів США в гривневому еквіваленті на день платежу, 3 200,00 Євро в гривневому еквіваленті на день платежу, 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 11 434,00 грн, інфляційні витрати в розмірі 29 296,60 грн, відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 60 844,99 грн, пеню в розмірі 60 844,99 грн та понесені витрати за надання правової допомоги в розмірі 40 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 липня 2016 року, а саме: скасовано арешт на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , та на квартиру АДРЕСА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними доказами отримання відповідачем від позивача коштів за розпискою в борг, тому суд дійшов висновку, що між сторонами виникли інші договірні відносини ніж передбачені статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не з`ясували і не перевірили фактичні обставини справи, неправильно застосували норми матеріального права, які підлягають застосуванню, тому рішення підлягає скасуванню. Зазначає, що судами не враховано того, що розписка від 12 травня 2015 року підтверджує і факт зобов`язання відповідача повернути грошові кошти позивачу. Посилаючись на статтю 1053 ЦК України зазначає, що суди попередніх інстанцій не з`ясували підстави виникнення заборгованості.

Короткий зміст заперечень

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_6 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки суди не порушили норми матеріального та процесуального права, встановили обставини справи, а доводи касаційної скарги є надуманими.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 22 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі; зупинено виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення розгляду касаційної скарги.

Ухвалою ВССУ від 22 лютого 2017 року справу № 289/875/16-ц призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14 травня 2018 року вищевказану справу передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що 12 травня 2015 року ОСОБА_2 написав власноручно розписку, згідно з якою зобов`язувався повернути ОСОБА_1 24 500 (двадцять чотири тисячі США) та 3 200 (три тисячі євро) до 12 травня 2016 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Зі змісту розписки, вбачається, що вона не містить обов`язкової умови отримання відповідачем в борг певної грошової суми від позивача, і містить розбіжності в зазначені суми коштів, які необхідно повернути, а саме: цифрами сума боргу зазначена «24,500», а прописом підтверджено суму «двадцять чотири тисячі США»; цифрами зазначено «3200», а прописом підтверджено суму «три тисячі євро».

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 24 500 доларів США та 3 200 Євро за розпискою в позику, тобто у власність, як це передбачено статтею 1046 ЦК України, і надана ним копія розписки від 12 травня 2015 року не є належним і допустимим доказом укладення між сторонами саме договору позики, оскільки розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на статтю 1053 ЦК України та вказує, що незалежно підстав виникнення заборгованості розписка підтверджує факт зобов`язання відповідача повернути кошти.

Відповідно до статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тим ж сторонами (новація).

З аналізу вказаних норм вбачається, що новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання.

Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання.

Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишнє й нове зобов`язання, яке виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі.

Отже, умовами здійснення новації є: новий договір укладається між тими самими сторонами, які були учасниками первинного договору позики; новий правочин оформлюється укладенням сторонами так званого новаційного договору позики, який можна визначити як договір, за яким одна сторона (позикодавець) враховує суму заборгованості, що виникла з договору позики, як сума позики, а інша сторона (позичальник) зобов`язується повернути таку суму вже на виконання нових позикових зобов`язань; дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (частина друга статті 1053 ЦК України); дійсність первинного зобов`язання.

Разом із тим позивачем не надано доказів, а судом не встановлено, яке саме конкретно первинне зобов`язання існувало між сторонами, чи існувало взагалі, які правовідносини виникли між ними щодо сплати боргу вказаного у розписці.

Матеріали справи не містять доказів того, що між сторонами до складання розписки існували якісь договірні зобов`язання і була домовленість про новацію, оскільки у розписці ОСОБА_2 не йде мова про будь-яке первинне зобов`язання або взагалі про нове зобов`язання.

Однак у суді першої інстанції сторони пояснили, що між ними існували домовленості щодо купівлі-продажу техніки сільськогосподарського призначення, та про здійснення спільної діяльності щодо придбання відповідачем за рахунок грошових коштів позивача каменеобробних станків та пил для них, з метою створення виробництва по обробці каменю та отримання прибутку від указаної діяльності.

Суди попередніх інстанцій на вказане уваги не звернули, не дослідили обставин справи, не надали належної оцінки борговій розписці, не встановили її правову природу, не з`ясовували характер правовідносин, які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин, тому вказані судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки недоліки, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно установити, які правовідносини виникли між сторонами, належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Ігнатенко

Судді: В. С. Жданова

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов