ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року

м.Суми

Справа №591/974/19

Номер провадження 22-ц/816/5441/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 , який дії в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 ,

третя особа - орган опіки і піклування Сумської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 жовтня 2019 року в складі судді Сидоренко А.П., постановлене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у лютому 2019 року, позивач просив суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: виділити в користування позивачу ОСОБА_1 житлову кімнату 2 площею 17,2 кв.м. з балконом площею 2,6 кв.м., а відповідачці ОСОБА_3 виділити в користування житлову кімнату 1 площею 13,7 кв.м. з балконом площею 2,6 кв.м., ванну кімнату, туалет, кухню, коридор залишити в загальному користуванні.

Свої вимоги мотивував тим, що він разом з відповідачем та ОСОБА_2 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира складається з двох житлових кімнат, кухні, коридору, ванни та туалету. У вказаній квартирі є також два балкони. Загальна площа квартири становить 48,96 кв.м. Вказує, що разом з ними у квартирі проживає їх донька, яка страждає на психічне захворювання та не може обходитися без сторонньої допомоги. Позивач є її опікуном і самостійно про неї піклується. Зазначає, що між співвласниками постійно виникають суперечки з приводу користування квартирою. Через постійні суперечки, що виникали між сторонами, позивач не проживає у спірній квартирі, але має намір повернутися на постійне місце проживання до вказаної квартири. Вказує, що визначення порядку користування спірною квартирою дасть змогу позивачеві розділити рахунки за оплату комунальних послуг, а запропонований ним варіант встановлення порядку користування спірною квартирою є таким, що не обмежує права відповідачки, як співвласника квартири.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне та неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не звернув увагу на те, що позивач є опікуном ОСОБА_2 , яка є інвалідом з дитинства, знаходиться в безпорадному стані та потребує постійного стороннього догляду. Зазначає, що первинне значення в врегулюванні відносин між співвласниками є домовленість і рішення суду не може підмінити їх домовленість, однак, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок може встановити суд. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення права власності. Вказує, що порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму є відмінним від порядку встановлення користування спільним майном. Зазначає, що предметом спірних правовідносин є не поділ квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, а тому немає необхідності виділяти у користування кожному із співвласників ізольоване приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток.

Від представника відповідача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання зазначає, що у спірній квартирі мешкає троє осіб. Загальна житлова площа квартири становить 30,9 кв.м. Вказує, що норма жилої площі відповідно до норм житлового законодавства складає 13,65 квадратних метрів на одну особу. З огляду на вказане встановлення порядку користування спірною квартирою призведе до погіршення житлових умов всіх осіб та до суттєвого обмеження прав інших співвласників, що не допускається. Вказує, що позивачем не було надано до суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Від Виконавчого комітету Сумської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що ОСОБА_2 1983 року народження встановлено І групу інвалідності з дитинства. Рішенням виконавчого комітету Зарічної районної в місті Суми ради від 22.11.2001 року № 195 опікуном над недієздатною призначений батько ОСОБА_1 , 1945 року народження, який зареєстрований разом з донькою. На початку жовтня ОСОБА_1 повідомив, що він разом з підопічною у зв`язку з сімейним конфліктом переїхав до квартири сестри ОСОБА_4 1951 року народження. ОСОБА_3 зверталась чотири рази письмово та неодноразово в телефонному режимі до органу опіки та піклування Сумської міської ради щодо захисту її прав, як матері, а саме, з вимогою повернення чоловіка та доньки в сім`ю, а також вирішення питання про сплату житлово комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках кожним співвласником. Зазначає, що обстеження умов проживання недієздатної ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 з жовтня 2018 року проводилось п`ять разів (24.10.2018, 22.11.2018, 21.01.2019, 14.06.2019, 08.10.2019). За результатами обстежень складено акти, згідно з якими недієздатна ОСОБА_2 проживає у однокімнатній квартирі, площею 42,0 кв.м., має окреме спальне місце. Продуктами харчування підопічна забезпечена, в т.ч. м`ясними виробами, свіжими фруктами та овочами, наявні засоби гігієни, ліки, особисті речі, засоби реабілітації. Зазначає, що при вчиненні будь яких правочинів стосовно жилих приміщень недієздатної особи не припустимо вчинення опікуном правочину, який призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав, зменшення або обмеження прав та інтересів підопічної. При цьому ОСОБА_2 повинна бути забезпеченою житловою площею у відповідності до норм законодавства. Виділення у користування відповідачці ОСОБА_3 житлової кімнати площею 13,7 кв.м. не порушує вимоги ст. 74 Житлового кодексу України.

Представники позивач апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Представник органу опіки та піклування підтримав рішення суду, оскільки недієздатна донька не обмежена у праві перебувати в кімнаті матері.

Відповідач та її представник до суду не прибули, про час та місце були оповіщені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виділення у відособлене користування кожному із трьох співвласників частини квартири, яка б відповідала їх ідеальним часткам є неможливим. Варіант встановлення права користування запропонований позивачем є невідповідним розміру їх з донькою часток у праві власності на спільне майно. Крім того, враховуючи, що в квартирі проживає троє осіб, а загальна житлова площа квартири становить 30, 9 кв.м., визначення порядку користування квартирою призведе до погіршення житлових умов цих осіб.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач мають доньку ОСОБА_2 (а.с.7). Відповідно до посвідчення № 177 виданого Виконавчим комітетом Сумської міської ради батько ОСОБА_2 ОСОБА_1 є опікуном над ОСОБА_2 (а.с. 8).

Згідно довідки департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 05.12.2018 року спірна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 Суми належить на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.9).

Відповідно до технічного паспорту квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 Суми розміщена на 4 поверсі 5-типоверхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 30,9 кв.м., в тому числі перша кімната 13,7 кв.м., друга кімната 17.2 кв.м., кухні 5,1 кв.м., коридору 6,1 кв.м., ванної 2,1 кв.м., шафи 2,2 кв.м. Вказана квартира обладнана двома балконами. Загальна площа квартири становить 48,96 кв.м.(а.с.11-12).

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду

Відповідно до ст.41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Статтею 317 ЦК також встановлено положення про те, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Спірна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

За правилами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку.

Згідно з нормами ст. 47 Житлового кодексу України, норма жилої площи в Українській РСР встановлюється з розрахунку 13,65 квадратних метрів на одну особу.

Враховуючи, що загальна житлова площа в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 Суми та в якій проживають відповідач і позивач разом з донькою становить 30,9 кв.м. та має дві ізольовані кімнати площею 13,7 кв.м., та 17,2 кв.м. відповідно, то запропонований позивачем варіант надання в користування житлового приміщення позивачу та доньці сторін є неадекватним розміру їх часток у праві власності на спільне майно, що призведе до порушення прав всіх співвласників, виходячи з розміру належної їм частки у спірному майні

Крім того, колегія суддів зазначає, що за змістом ст. 358 ЦК України первинне значення в регулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підміняти собою їх домовленість. Проживання дочки сторін в кімнаті, де проживає її батько, не виключає можливості її проживання в кімнаті матері та встановлення у цій кімнаті ліжка для недієздатної ОСОБА_2 , а обставини того, що права недієздатної ОСОБА_2 на проживання у кімнаті площею 17,2 кв.м. неправомірно обмежуються матір`ю в суді доведено не було.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що визначення порядку користування спірною квартирою у спосіб запропонований позивачем призведе до погіршення житлових умов всіх осіб.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2019 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко