ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1566/19 Справа № 214/4950/17 Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С.В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко Олена Петрівна про захист прав споживача та визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

31 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П. про захист прав споживача та визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати кредитний договір № KRPOGK00150658 від 19 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» не дійсним з моменту його укладення та у зв`язку з недійсністю кредитного договору визнати недійсність іпотечного договору від 19 лютого 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.1-11, 27-37).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П. про захист прав споживача та визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними - відмовлено (а.с.86-94).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при підписанні кредитного договору, Банком було порушено законні права позивача. Кредитний договір за своїм змістом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позивача, порушує його права та законні інтереси. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що споживчий кредит позичальник отримав в іноземній валюті, тому такий договір повинен бути визнаний недійсним. Також, вказує, що він не отримав відповідно до законодавства достатньої інформації про кредитування і погодившись з відповідачем швидкоруч підписав даний договір. Тому вважає, що при укладенні кредитного договору порушено вимоги ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (а.с.99-105).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір від 19.02.2007 року, відповідно до якого відповідачем надано позивачу кредит на споживчі цілі у сумі 15000 доларів США зі строком користування з 19.02.2007 року по 18.02.2027 року на придбання нерухомості житлового призначення. Процентна ставка за користування кредитом становить 0,84 % на місяць, а також 3065 доларів США на сплату страхових платежів, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Періодом сплати вважати період з 19 по 23 число кожного місяця. Погашення кредиту здійснюється щомісяця в період сплати позичальником коштів в сумі 176,95 доларів США для погашення заборгованості за кредитом (а.с. 14-16).

ОСОБА_1 одержав кошти, отримані у сумі 15000 доларів США та використав їх на споживчі цілі. Так останній за договором купівлі-продажу серії ВЕЕ №144229 від 19.02.2007 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 , що видно із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 20).

Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за кредитним договором, ОСОБА_1 передав ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , про що 19.02.2007 року укладено договір іпотеки квартири (а.с. 17-19).

ОСОБА_1 систематично не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасної та повної сплати суми кредиту, процентів за його користування, допустив заборгованість зі сплати кредиту в загальному розмірі 13689,85 доларів США. В зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . Викладене підтверджується ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.01.2018 по справі №214/7430/15-ц (а.с. 81-82).

ОСОБА_1 отримавши кредит здійснював його погашення, оскільки сума надана в кредит складала 15000 доларів США, а борг за кредитним договором станом на 16.09.2015 року - 13869,85 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Отже інформація, яка повинна бути надана до моменту укладання договору однією із сторін є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обов`язковість її оприлюднення прямо передбачена Законом.

Відповідно до ч.1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач, в силу положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Проте, при розгляді справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, підстави позовних вимог ОСОБА_1 не довів.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що сторонами в момент укладення кредитного договору виконано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо укладення кредитного договору в письмовій формі та зазначення у ньому передбачених законом обов`язкових умов і кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору.

Оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та виконував його умови, що свідчить про прийняття ним таких умов.

Що ж стосується вимоги щодо визнання недійсним договору іпотеки, то колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Оскільки оспорюваний договір іпотеки укладений в забезпечення виконання кредитного договору, а підстави для визнання недійсним основного зобов`язання - кредитного договору відсутні, то підстави для визнання недійсним договору іпотеки, як похідного зобов`язання, також відсутні.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою заборонено надання споживчих кредитів на території України в іноземній валюті, то колегія суддів не вважає їх правовою підставою для задоволення позову, оскільки на час укладення кредитного договору від 19.02.2007 року Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір підлягає визнанню його недійсним, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» зводяться до переоцінки доказів та невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: