КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року місто Київ

справа №757/8230/13-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Невідомої Т.О.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року про відмову в задоволенні заяви, постановлену під головуванням судді Литвинової І.В., у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з заявою, в якій просив:

визнати виконавчий лист №757/8230/13-ц від 17 березня 2014 року наданий на предмет виконавчих дій таким, що не підлягає виконанню;

зупинити виконавчі дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Горбача І.С. у виконавчому провадженні №57293843.

Заяву обгрунтовував тим, що ПАТ «Дельта Банк» не повідомляв заявнику вартість кредиту після продажу активів АТ «УкрСиббанк», а відкриття виконавчого провадження сталося лише на підставі заяви від 17 вересня 2018 року за підписом представника ПАТ «Дельта Банк», хоча банк знаходиться у процесі ліквідації - у нього відібрана банківська ліценція та він не є юридичною особою, виконавчий лист не було повернено суду, що його видав, у додатку до згадуваної заяви відсутній текст рішення від 11 листопада 2013 року, який було проголошено у судовому засіданні.

Вказував, що строк давності виконавчого листа у справі сплив 08 лютого 2015 року, тому його виконання на сьогоднішній день є незаконним.

Зазначав, що 28 листопада 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до нього про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки за кредитним договором та ухвалою суду від 29 серпня 2016 року залишено позовну заяву без розгляду.

Посилався на те, що апеляційна інстанція ухвалою від 01 лютого 2017 року визнала апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» неподаною та відмовила у відкритті провадження, а Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ залишив касаційну скаргу банку без задоволення.

Вважає, що по даній справі суд мав видати три виконавчі листи, натомість у справі було видано і фігурує лише єдиний виконавчий лист №757/8230/13-ц від 17 березня 2014 року, який був виданий з порушенням.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та повернення стягувачу відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, просив скасувати ухвалу суду та направити справу на новий розгляд іншим складом суду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції розглянув заяву без його участі, що призвело до порушення його права на захист та права на подання додаткових письмових доказів юридичного значення.

Посилався на те, що суд не звернув увагу на те, що текст виконавчого листа по справі №757/8230/13-ц, виданий 17 березня 2014 року Печерським районним судом міста Києва, на підставі свого рішення від 11 листопада 2013 року стосовно примусового стягнення з нього і двох поручителів заборгованості суттєвим чином не збігається із текстом резолютивної частини вказаного рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2013 року по справі №757/8230/13-ц.

Вважає, що посилання виконавця Горбача І.С. на те, що строк для повторного пред`явлення виконавчого листа №753/8230/13-ц підлягає обрахуванню саме із 16 серпня 2017 року, - тобто, з дати повернення вказаного документа стягувачу є помилковим, оскільки саме 17 березня 2017 року закінчився трирічний строк давності.

Вказував, що суд першої інстанції безпідставно, всупереч Конституції України, як аргумент для відмови в вимогах заяви від 20 лютого 2019 року, встановив на свій розсуд, новий строк пред`явлення виконавчого листа.

Відзиву на апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надійшло.

У судовому засіданні апеляційного суду заявник доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Стягувач ПАТ «Дельта Банк» та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Горбач І.С. у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідьсудді-доповідача, пояснення заявника, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Згідно з п.3 ч. 3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Частинами 2. 3 ст.432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо йог обуло видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язкуз його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особо або з інших причин.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Положеннями частин 2, 4 ст.128 ЦПК України визначено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вищевказаною заявою, вказував у ній адресу свого постійного місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 .

Однак, з матеріалів справи вбачається, що судові повістки про розгляд заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на 13 березня 2019 року о 16.30 год. та 10 квітня 2019 року о 15.00 год. направлялися заявнику ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому, матеріали справи не місять доказів отримання вказаних судових повісток ОСОБА_1 , а за адресою проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 заявника не було повідомлено про розгляд справи.

А відтак, судом першої інстанції при постановленні ухвалибули порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності заявника, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, що є безумовною підставою для скасування ухвали суду відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1593198,89 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3441 грн. в рівних частинах з кожного.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29листопада 2013 року виправленоописку у допущену в резолютивній частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2013 рокута викладено абз.2 резолютивної частини в такій редакції: «стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1593198,89 грн. та у відшкодування судових витрат по оплаті судового збору 3441грн. в рівних частинах з кожного».

14 березня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Печерського районного суду міста Києва з заявою про видачу виконавчих листів.

Згідно супровідного листа від 19 березня 2014 року вих.№757/8230/13-ц Печерським районним судом міста Києва на адресу ПАТ «Дельта Банк» було направлено три виконавчі листи.

07 серпня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в місті Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк».

Постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в місті Києві Євпатової Т.Г. від 08 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження ВП №4432554 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва №757/8230/13-ц від 17 березня 2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в розмірі 1596639,89 грн. та накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції Федоренка А.М. від 16 серпня 2017 року виконавчий документ - виконавчий лист Печерського районного суду міста Києва №757/8230/13-ц від 17 березня 2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в розмірі 1596639,89 грн. повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно боржника, крім того, у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, що в свою чергу виключає можливість виконання відповідного рішення у встановлений ним спосіб. При цьому зазначено, що залишок боргу становить 1590259,89 грн, залишок виконавчого збору - 159025,99 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ГорбачаІ.С. відкрито виконавче провадження №57293843 щодо виконання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва №757/8230/13-ц від 17 березня 2014 року щодо боржника ОСОБА_1

Постановою приватного виконавця виконавчого округу містаКиєва Горбача І.С. від 25 вересня 2018 року з метою забезпечення реального виконання рішення суду накладено арешт на все невизначене рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1

25 вересня 2018 року приватним виконавцем винесено постановупро накладення арештуна грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів божника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 1749285,88 грн.

Крім того, постановою від 11 жовтня 2018 року приватного виконавця Горбача І.С. у межах виконавчого провадження №57293843 накладено арешт на банківські рахунки заявника, відкриті у АТ «УкрСиббанк», та на всіх відкритих рахунках, на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів божника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 1749285,88 грн.

З матеріалів справи вбачається, що станом на дату розгляду заяви рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2013 року не виконано.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ч.5 ст.124 Конституції України).

Згідно з ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження розглядається як завершальна стадія судового провадження, сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини, надаючи тлумачення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішенні по справі Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом, а виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина суду. Таким чином, остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, повинно бути виконаним, що відповідає принципу верховенства права, який договірні сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи вказану Конвенцію.

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на матеріально-правові та процесуально-правові.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

Розділом VII цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Положеннями статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною сьомої цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно ч.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, у зв'язку з неможливістю у повному обсязі або частково виконати рішення строк, пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а у разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною 5 ст.37 вказаного Закону передбачено, що повернення виконавчого документи з вказаних підстав не позбавляє стягувача права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 12 цього Закону.

Аналогічні вимоги містилися у ч.3 ст.23 Закону України«Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV.

Згідно з п.5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий документ - виконавчий лист Печерського районного суду міста Києва №757/8230/13-ц від 17 березня 2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в розмірі 1596639,89 грн. перебував на виконання з 2014 року по 2017 рік.

При цьому, у процесі виконання вказаного виконавчого листа норми Закону України «Про виконавче провадження» в частині строків пред`явленнядо примусового виконання виконавчих листів було змінено.

Враховуючи положення п.5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року колегія суддів вважає, що строк пред'явлення виконавчого листа, котрий був повернений стягувачу постановою від 16 серпня 2017 року слід відраховувати саме з цієї дати- 16 серпня 2017 року,тому приходить до висновку, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплив.

А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що строк для повторного пред`явлення виконавчого листа №753/8230/13-ц до виконання закінчився 17 березня 2017 року та те, що суд безпідставно, всупереч Конституції України встановив на свій розсуд, новий строк пред`явлення виконавчого листа до виконання спростовуються вищевикладеним.

При цьому, слід зазначити, що положення п.5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» №1404-ІІІ неконституційними не визнавалися.

Щодо посилання заявника на незаконність дій стягувача ПАТ «Дельта Банк» пов`язаних із наданням 17 березня 2019 року приватному виконавцю Горбачу С.І. виконавчого листа №753/8230/13-ц для виконання, які ОСОБА_1 пов'язує з тим, що представник ПАТ «Дельта Банк» не мав права подавати заяву для примусового виконання, оскільки банк знаходиться в процесі ліквідації та всі довіреності повинні були бути скасовані колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Особа, яка обирається (призначається) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи є уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації.

Відповідно до відомостей що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Дельта Банк» перебуває в стані припинення.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк»Кадирова В.В..

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку Кадирову В.В. на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно».

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 20 лютого 2017 року №619, відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та строк повноваження ліквідатора Кадирова В.В. на два роки до 04 жовтня 2019 року.

Як вбачається з заяви про відкриття виконавчого провадження від 17 вересня 2018 року вих. №7132/18 вона подана та підписана представником ПАТ «Дельта Банк» - Забарною Л.В., повноваження якої визначені довіреністю від 23 липня 2018 року, що видана та підписана уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідаціюПАТ «ДельтаБанк» Кадировим В.В., який діє на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб№81 від 02 жовтня 2015 року та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, ОСОБА_4 мала право на підставі довіреності від 23 липня 2018 рокуподавати від імені ПАТ «Дельта Банк» заяву про відкриття виконавчого провадження про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в розмірі 1596639,89 грн., а виконавець правомірно прийняв від імені ОСОБА_4 , яка діє від ПАТ «Дельта Банк» вищевказану заяву.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про неправомірність накладення приватним виконавцем арешту на кошти та майно боржника, оскільки це не стосується предмету розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та у випадку незгоди з діями приватного виконавця під час здійснення виконавчих дій боржник має право їх оскаржити в порядку визначеному ст.447 ЦПК України.

Посилання апелянта на те, що текст виконавчого листа по справі №757/8230/13-ц, виданий 17 березня 2014 року Печерським районним судом міста Києва на підставі свого рішення від 11 листопада 2013 року стосовно примусового стягнення з нього і двох поручителів заборгованості суттєвим чином не збігається із текстом резолютивної частини вказаного вище рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2013 року по справі №757/8230/13-ц спростовується матеріалами справи виходячи з наступного.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1593198,89 грн. та у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 3441 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29листопада 2013 року виправленоописку у допущену в резолютивній частині рішення суду та викладено абз.2 резолютивної частини в такій редакції: «стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1593198,89 грн. та у відшкодування судових витрат по оплаті судового збору 3441грн. в рівних частинах з кожного».

Посилання заявника насудові рішення Святошинського районного суду містаКиєва, Апеляційного суду містаКиєва та Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ, та на витяг з кримінального провадження №0000151, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані судові рішення не впливають на вирішення вказаної заяви.

Отже, обставини, на які посилається заявник не є підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в силу ч.2 ст.432 ЦПК України, а відтак, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про зупинення на час розгляду справи виконавчі дії у виконавчому провадженні № 57293843, оскільки законодавством чітко визначені обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження (ст.ст.34, 38 Закону України «Про виконавче провадження»), та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме питання про зупинення виконавчого провадження вирішується державним (приватним) виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Згідно з ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Правом зупинення виконавчого провадження наділений державний виконавець, а спеціальний Закон України «Про виконавче провадження» не наділяє такими повноваженнями суд першої чи апеляційної інстанції при розгляді заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, слід зазначити, що лише суд касаційної інстанції, у разі необхідності, за клопотанням особи, вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії, що визначено у абзаці другому частини восьмої статті 394 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала Печерського районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року скасувати та постановити нову.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: