Ухвала

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 522/23076/16-ц

провадження № 61-26591св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєв С. Ю.,

Штелик С. П.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2017 року у складі судді Комлева О. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - керівник компанія «Роза Вітрів»,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до керівника компанії «Роза Вітрів» про захист прав споживачів.

Позовна заява мотивована тим, що 29 вересня 2016 року о 20:15 годині він мав вилетіти згідно придбаного квитка рейсом 7w-3307 з Одеси в Тель-Авів, однак рейс було затримано на чотири години, а коли він прибув до Тель-Авіву, то з`ясував, що під час перельоту його багаж пошкоджено, а частину його змісту викрадено. У зв`язку з цим він звернувся до авіакомпанії-перевізника з проханням відповідно до умов Монреальської конвенції компенсувати завдану йому шкоду у розмірі 3 600,00 грн, однак 31 жовтня 2016 року отримав відповідь з відмовою компенсувати спричинену йому матеріальну та моральну шкоду. Крім того вказував, що внаслідок затримки рейсу на чотири години та пошкодження його майна він зазнав сильних душевних хвилювань.

У зв`язку з викладеним позивач просив стягнути з авіакомпанії «Роза Вітрів» відшкодування спричиненої йому матеріальної та моральної шкоди у розмірі

3 600,00 грн, з яких 1 300,00 грн - вартість викрадених продуктів, 1 800,00 грн -вартість пошкодженого чемодана з кодовим замком та 500,00 грн - відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до керівника компанії «Роза Вітрів» про захист прав споживача відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2017 року залишено без руху, надано п`яти денний строк для усунення недоліків апеляційної скарги з дня отримання ухвали та роз`яснено, що у разі невиконання вимог цієї ухвали його скарга буде визнана неподаною та повернута.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апелянт не звільняється від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до змін до Закону України «Про судовий збір» № 484 - VIII від 22 травня 2015 року споживачів, які звернулися за захистом своїх прав, виключено з категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору в усіх інстанціях.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуальногоправа, просив скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не застосував положення статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, та помилково керувався положеннями статті 5 Закону України «Про судовий збір». Також зазначав, що поза увагою судді апеляційного суду залишився правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 30 травня 2015 року у справі № 21-1090а15, де вказано, що позивачі по захисту прав споживачів звільняються від сплати судового збору.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 жовтня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

05 червня 2019 року на підставі розпорядження про призначення повторного автоматизованого розподілу № 595/0/226-19 справу передано судді-доповідачеві Лесько А. О.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2019 року справу за позовом

ОСОБА_1 до керівника компанії «Роза Вітрів» про захист прав споживачів призначено до судового розгляду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, судами установлено, що 29 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до керівника компанії «Роза Вітрів» про захист прав споживачів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до керівника компанії «Роза Вітрів» про захист прав споживачів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 20 березня

2017 року оскаржив його до суду апеляційної інстанції та в апеляційній скарзі вказував, що він на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору як позивач у справі по захисту прав споживачів.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду

м. Одеси від 21 лютого 2017 року було залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто, у зв`язку з тим, що у визначений судом строк заявник не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги.

ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду апеляційної інстанції від 31 березня 2017 року, якою його апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору, оскаржив її до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у суді касаційної інстанції.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано у главах 1, 2 розділу V ЦПК України

2004 року, якими врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Особливість касаційного провадження полягає перш за все у специфічних об`єктах оскарження.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31-33 частини першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Оскаржувана ухвала апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху у зв`язку з несплатою суми судового збору не була зазначена у наведеному переліку, подальшому провадженню у справі не перешкоджає та не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Аналогічні норми щодо оскарження ухвали суду першої інстанції, після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали апеляційного суду містяться й у чинному ЦПК України.

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства, ні ЦПК України

2004 року, ні чинний ЦПК України не передбачають можливості оскарження ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху у зв`язку з несплатою судового збору.

Разом з тим, згідно вказаних норм процесуального законодавства до суду касаційної інстанції можуть бути оскаржені ухвали апеляційного суду про визнання неподаною та повернення апеляційного скарги.

При цьому до доводів касаційного оскарження такої ухвали можуть бути включені й доводи щодо неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права під час постановлення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, зокрема, у зв`язку з несплатою суми судового збору.

Проте касаційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо незаконного постановлення ухвали апеляційного суду про повернення його апеляційної скарги з посиланням на безпідставність вимог апеляційного суду щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Отже оскарження ухвали про залишення апеляційної скарги без руху у статті, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено, ні в чинній редакції ЦПК України, ні в редакції ЦПК України за 2004 рік.

Цивільний процесуальний кодекс не містить виключень із цього правила, які би стосувалися підстав залишення апеляційної скарги без руху, у тому числі й такої підстави як несплата судового збору.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції Україниє найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям№ R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду апеляційної інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на касаційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання касаційної скарги на судове рішення щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Ураховуючи наведене, на думку колегії суддів, Верховний Суд не повинен перевіряти обґрунтованість вимог суду апеляційної інстанції щодо сплати судового збору шляхом надання непередбаченого ЦПК України права на касаційне оскарження ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

При цьому процесуальні права особи підлягають захисту через механізм включення доводів щодо правильності справляння судового збору до касаційної скарги на ухвалу суду про повернення апеляційної скарги.

Інший підхід може призвести до зловживання особи процесуальними правами, затягне розгляд справи та обтяжить Верховний Суд невластивими йому функціями.

За таких обставин та з урахуванням наведених норм процесуального права, на думку колегії суддів, ухвала Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2017 року, якою залишено апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху у зв`язку з несплатою суми судового збору не підлягає оскарженню у касаційному порядку, а касаційне провадження, відкрите за його касаційною скаргою підлягає закриттю.

Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі

№ 401/3344/16-ц (провадження 61-18351св18) та від 07 листопада 2018 року у справі № 401/2098/16-ц, (провадження № 61-13495св18) зроблено протилежний висновок, а саме колегії суддів Першої судової палати та Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшли висновку, що ухвала апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху у зв`язку з несплатою судового збору підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене свідчить про існування різного підходу до розуміння та застосування норм процесуального права щодо касаційного оскарження ухвал апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху у зв`язку з несплатою судового збору між судовими колегіями різних судових палат Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині другій статті 403 ЦПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що вирішення цих правових питань з урахуванням наведеної правової позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах викликає необхідність формування єдиної правозастосовчої практики, що підлягає вирішенню Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду.

Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно з частиною другою статті 403 ЦПК України та з урахуванням наведеного наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 522/23076/16-ц(провадження № 61-26591св18) за позовом ОСОБА_1 до керівника компанії «Роза Вітрів» про захист прав споживачів, за касаційною скаргоюОСОБА_1 ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2017 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. М. Сімоненко А. А. Калараш А. О. Лесько С. Ю. Мартєв С. П. Штелик