Ухвала

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 500/7152/13-ц

провадження № 61-10180ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року в складі

Баннікової Н. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року в складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г. та Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення компенсації за Ѕ частини домоволодіння. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд визнати її особистою власністю квартиру АДРЕСА_1 , придбану за договором купівлі-продажу від 05 жовтня 2010 року під час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, за особисті грошові кошти.

Просила розділити, виділити та визнати за нею право власності на:

- трактор гусеничний ДТ - 75 ДК, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 , вартістю 50 000 грн;

- трактор колісний МТЗ - 80, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 , вартістю 60 000 грн;

- автомобіль Нива - 21213, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 64 000 грн;

- незакінчене будівництвом домоволодіння (фундамент під будинок) розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2 вартістю 10 000 грн; всього на суму 184 000 грн.

Просила розділити та передати у власність ОСОБА_4 :

- трактор ДТ - 75 ДК, реєстраційний номер НОМЕР_7 , вартістю 50 000 грн; зернометатель ЗМ- 60, вартістю 27 039 грн;

- легковий причіп, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 5 000 грн, всього на суму 82 039 грн, стягнувши зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суму 50 977 грн.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що за період спільного проживання зі

ОСОБА_4 ними було придбано спільно майно, яке підлягає розподілу, а саме:

- автомобіль Нива - 21213, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 64 000 грн;

- трактор МТЗ - 80, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9, вартістю

60 000 грн;

- трактор ДТ - 75 ДК, реєстраційний номер НОМЕР_7 , вартістю 50 000 грн;

- трактор ДТ - 75 ДК, реєстраційний номер НОМЕР_11 , вартістю 50 000 грн;

- фундамент під будинок розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2 вартістю 10 000 грн;

- легковий причіп, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 5 000 грн;

- зернометатель ЗМ- 60, вартістю 27 039 грн.

Із січня 2010 року вони почали проживати з відповідачем окремо.

Зазначала, що квартиру АДРЕСА_1 вона придбала 05 жовтня 2010 року на позичені у племінниці грошові кошти у сумі 15 000 доларів США, тобто на кошти, в сумі 109 250 грн, які не є спільною сумісною власністю подружжя та в період часу, коли фактичні сімейні відносини були припинені. При цьому вказувала, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 1997 року шлюб між ними було розірвано та лише впевнившись, що збереження сім`ї є неможливим, вона 17 листопада 2012 року зареєструвала розірвання шлюбу з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області.

Крім того, частину позичених коштів у сумі 10 000 доларів США вона повернула в липні 2013 року. Отже, квартира АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю подружжя, а є її особистою власністю.

Також позивачкою використано право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки АДРЕСА_2 , отже вона згодна сплатити ОСОБА_4 Ѕ частини вартості незакінченого домоволодіння, фундаменту під будинок, який розташований на даній земельній ділянці. Легковий причіп, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 5 000 грн, відповідач без її згоди продав в 2012 році ОСОБА_5 , тому вартість причепу в сумі 5 000 грн підлягає стягненню зі ОСОБА_4 .

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та, уточнивши позовні вимоги просив суд розподілити спільне майно подружжя та визнати за ним право власності на Ѕ частини майна, а саме:

- квартири АДРЕСА_1 ;

- будинку АДРЕСА_5 ;

- обладнання маслобійні, яке розташовано по АДРЕСА_4 ;

- трактора колісного ДТ - 75 ДК, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 ;

- трактора колісного ДТ - 75 ДК, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 ;

- 1/12 частини парома для перевезення людей та багажу р/н НОМЕР_2 (НОМЕР_13 НОМЕР_6);

- прибутку від діяльності ТОВ «Злагода»;

- земельної ділянки по АДРЕСА_2 ;

автомобіля Нива - 21213, реєстраційний номер НОМЕР_8 ;

- трактора МТЗ-80, реєстраційний номер НОМЕР_9 ;

- земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_6 ;

- причепа ПСЕ - 20;

- причепа - ємкості ВР - 3, реєстраційний номер НОМЕР_10 ;

- комбайна «Нива», вартістю 200 000 грн;

- фундаменту будинку, розташованого по АДРЕСА_7 , вартістю 16 000 грн.

Крім того, ОСОБА_4 просив розділити спільне майно та передати йому у власність із спільного майна подружжя:

- трактор МТЗ-80, реєстраційний номер НОМЕР_9 , вартістю 60 000 грн;

- трактор колісний ДТ - 75 ДК, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 , вартістю 50 000 грн;

- трактор колісний ДТ - 75 ДК, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 , вартістю 50 000 грн;

- автомобіль Нива-21213, реєстраційний номер НОМЕР_8 , вартістю

64 000 грн;

- Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , вартістю 340 000 грн;

- Ѕ частини обладнання маслобійні, яке розташовано по АДРЕСА_4 , вартістю 50 000 грн;

- 1/12 частини парома для перевезення людей та багажу, р/н НОМЕР_2 (НОМЕР_13 НОМЕР_6);

- Ѕ частини прибутку від діяльності ТОВ «Злагода» за період з 2012 по 2014 рік;

- Ѕ частини незакінченого домоволодіння (фундаменту будинку), розташованого по АДРЕСА_7 , вартістю 8 000 грн;

- Ѕ частини земельної ділянки, розташованої по

АДРЕСА_7 , а всього на суму 629 000 грн.

Стягнути зі ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію за його частину в спільному майні подружжя в сумі 318 000 грн (будинок по АДРЕСА_5 , комбайн «Нива», причеп ПСЕ, причеп - ємкість), судовий збір та витрати на правову допомогу.

ОСОБА_4 в обґрунтування позову посилається на те, що все перераховане майно оформлено на ОСОБА_1 , знаходиться у неї у користуванні, документи на майно знаходяться у неї і вона відмовляється надати їх копії. Майно придбано в період шлюбу на спільні кошти. Частину майна без його згоди ОСОБА_6 продала та грошові кошти залишила собі.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада

2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- Ѕ частку трактора колісного ДТ-75ДК, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 ;

- Ѕ частку трактора колісного МТЗ-80, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_12 .

В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на:

- Ѕ частку трактора колісного ДТ-75ДК, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

- Ѕ частку трактора колісного ДТ-75ДК, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 ;

- Ѕ частку трактора колісного МТЗ-80, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_12 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в сумі 32 000,00 грн. В іншій частині вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2015 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року змінено в частині розподілу трактора ДТ-75ДК, 1990 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_7 , та трактора ДТ-75ДК, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 .

Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на трактор ДТ-75ДК, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 .

Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на трактор ДТ-75ДТ, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 . В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року в незмінений частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 року провадження у справі за заявою ОСОБА_4 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2015 року закрито.

24 квітня 2017 року ОСОБА_4 подано заяву про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 серпня 2017 року заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2017 року ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 серпня 2017 року про залишення без розгляду заяви про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня

2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року залишено без змін.

У травні 2019 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року, змінити рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року та визнати за ним з відповідачкою право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Касаційна скарга мотивована тим, що порушення норм процесуального права полягає у безпідставності невизнання істотною тієї обставини, що заявнику на час розгляду справи не був і не міг бути відомий зміст «згоди» від 05 жовтня 2010 року до договору купівлі-продажу квартири в силу не отримання від нотаріуса копії письмової «згоди», полягає у неправильній оцінці письмового документа у формі «згоди», так як такий документ необхідно розглядати як його згоду на укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири та, як наслідок, формування сторонами при купівлі квартири спільної сумісної власності.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинамирішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від

27 листопада 2019 року, суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами в розумінні вимог статті 423 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають суті справи є безпідставними, оскільки, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Інші наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та правильність висновків суду не спростовують.

Отже, оскаржувані судові рішення є законним та обґрунтованим, ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання майна особистою власністю, поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, стягнення грошової компенсації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Сердюк А. І. Грушицький І. М. Фаловська

рррл