Дата документу 30.07.2019 Справа № 311/4070/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 311/4070/18 Головуючий у 1 інстанції: Нікандрова С.О.
№ 22-ц/807/2213/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.06.2017 року по справі №331/2996/17 було звільнено підозрюваного ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Судом було встановлено, що 08 квітня 2017 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Деу Есперо», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Шевченко, від вул. Єднання в напрямку вул. Крилова в м. Запоріжжя. В цей же час пішохід ОСОБА_1 перебував на тротуарі будинку №32 по вул. Шевченко в м. Запоріжжя. 08 квітня 2017 року приблизно о 12 годині 30 хвилин водій ОСОБА_2 під час руху в районі будинку №32 по вул. Шевченко в м. Запоріжжя, діючи в порушення вимог п.10.1. ПДР України, не впорався з керуванням автомобілем, діючи в порушення вимог правил безпеки дорожнього руху безпричинно змінив напрямок свого руху право, в результаті чого допустив контакт переднім правим колесом з правим бордюр ним каменем за ходом свого руху, а після цього втратив контроль по керуванню транспортним засобом та допустив наїзд на лівий за ходом руху тротуар, наїзд на пішохода ОСОБА_1 , що перебував на тротуарі та наїзд на паркан будинку №32 по вул . Шевченко.

В ході ДТП пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довгостроковий розлад здоров`я, більше 21 дня. Позивач ОСОБА_1 перебував на лікуванні в КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої допомоги» м. Запоріжжя з 08 квітня по 19 травня 2017 року, в КУ Василівська ЦРЛ з 29 травня по 20 липня 2017 року. Позивач зазначає, що в результаті отриманих тілесних ушкоджень від страждав від нестерпного болю, був порушений звичайний спосіб його життя, тривалий час він був обмежений у пересуванні, змушений виконувати вказівки лікарів, у зв`язку з чим йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 200 000 гривень,

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 200000 гривень,

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позов повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 квітня 2017 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Деу Есперо». Реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Шевченко, від вул. Єднання в напрямку вул. Крилова в м. Запоріжжя. В цей же час пішохід ОСОБА_1 перебував на тротуарі будинку №32 по вул. Шевченко в м. Запоріжжя.

08 квітня 2017 року приблизно о 12 годині 30 хвилин водій ОСОБА_2 під час руху в районі будинку №32 по вул. Шевченко в м. Запоріжжя, діючи в порушення вимог п.10.1. ПДР України, не впорався з керуванням автомобілем, діючи в порушення вимог правил безпеки дорожнього руху безпричинно змінив напрямок свого руху право, в результаті чого допустив контакт переднім правим колесом з правим бордюр ним каменем за ходом свого руху, а після цього втратив контроль по керуванню транспортним засобом та допустив наїзд на лівий за ходом руху тротуар, наїзд на пішохода ОСОБА_1 , що перебував на тротуарі та наїзд на паркан будинку №32 по вул . Шевченко.

В ході ДТП пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довгостроковий розлад здоров`я, більше 21 дня.

За фактом ДТП внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001607 від 08 квітня 2017 року.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України.

03 травня 2017 року Запорізькою місцевою прокуратурою №3 до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя подано клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у мотивувальній частині якого зазначено, що в результаті кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 , потерпілому ОСОБА_1 була спричинена моральна, фізична та майнова шкода. В ході розслідування кримінального провадження потерпілий ОСОБА_1 цивільний позов не заявляв, а натомість 26 квітня 2017 року надав клопотання, в якому вказав, що ОСОБА_2 відшкодував спричинену шкоду, ніяких претензій він до нього не має та просить закрити кримінальне провадження за примиренням сторін. В додатках до клопотання прокурором зазначена копія клопотання потерпілого ОСОБА_1 про звільнення підозрюваного ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за примиренням сторін.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2017 року у справі №331/2996/17 підозрюваного ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Кримінальне провадження відносно підозрюваного ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, - закрито.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову вважав, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, можливо лише за певних умов, однією з яких є те, що особа, яка вчинила такий злочин, примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

З цього суд першої інстанції зробив висновок про те, що звільнення з цих підстав відповідача від відповідальності унеможливлює відшкодування потерпілому будь-якої іншої шкоди крім тієї, яка вже була відшкодована на час закриття кримінального провадження.

Натомість матеріалами справи встановлено, що шкода була завдана життю та здоров`ю позивача.

Завдані позивачеві тілесні ушкодження продовжують спричиняти йому фізичній біль та обмежують його у підтриманні звичайного укладу життя.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд, задовольняючи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності зазначив, що підозрюваний повністю відшкодував завдану шкоду.

Натомість з технічного запису фіксування вбачається, що потерпілий зазначив лише про матеріальну шкоду, при цьому питання про повне відшкодування шкоди, в тому числі моральної, не ставилося, лише було констатовано що підозрюваний допомагав потерпілому ліками.

Судова колегія враховує також ту обставину, що позивач не позбавлений можливості вимагати відшкодування моральної шкоди у разі, коли завдана шкода життю та здоров`ю продовжує відчуватися позивачем, як він зазначив у позові.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень ст. ст. 3, 15 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів.

Згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

За змістом статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Установивши, що внаслідок ДТП, яка сталася внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили моральні страждання та переживання, які тривають, судова колегія вважає, що наявні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Розмір моральної шкоди з урахуванням доводів сторін та обставин справи судова колегія вважає можливим визначити у розмірі 30 000 гр., враховуючи як те, що позивач зазнав шкоди для життя та здоров`я, отримав тілесні ушкодження та продовжує зазнавати моральні страждання, так і те, що позивач тривалий час не звертався до відповідача про відшкодування, примирився з ним, не зазначав про будь-які свідомі дії відповідача, після звільнення його від кримінальної відповідальності, які впливали б на розмір відшкодування.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2019 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоди, заподіяну злочином у розмірі 30 000 гр. (тридцять тисяч гр).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 8 серпня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

О.З. Поляков