Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 212/1948/14-ц

провадження № 61-33159св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року, додаткове рішенняЖовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня

2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що з 22 жовтня 2005 року по 10 листопада 2009 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з

ОСОБА_2 , під час якого сторони придбали у спільну сумісну власність наступне майно: цегляний гараж АДРЕСА_1; матеріали, конструкції, які використовувалися в процесі реконструкції недобудованого вказаного гаражу № НОМЕР_2; автомобіль марки KiaCarens, державний номерний знак

НОМЕР_1 .

Також позивач вказує, що протягом 2007 року сторони здійснили реконструкцію зазначеного гаражу за кошти подружжя. Після розірвання шлюбу, 05 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу гаражу АДРЕСА_1, який рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2014 року визнано недійсним.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2012 року у справі

№ 413/4678/2012 визнано право власності на гараж АДРЕСА_1 , загальною площею 30,6 кв. м, який був самочинно збудований на місці цегляного гаражу АДРЕСА_1 , площею 18,9 кв. м, за ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого

2014 року рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2012 року у справі

№ 413/4678/2012 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на гараж

№ 2.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 , з урахуванням змінених та уточнених позовних вимог, просила суд визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріали, конструкції загальною вартістю 37 637 грн, які були використані в процесі реконструкції недобудованого гаражу АДРЕСА_1 ; визначити за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по Ѕ ідеальній частці кожному матеріалів, конструкцій, які були використані в процесі реконструкції недобудованого гаражу № НОМЕР_2 без його реального поділу і залишити майно загальною вартістю 37 637 грн у їх спільній частковій власності; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 матеріали, конструкції, загальною вартістю 37 637 грн, які були використані в процесі реконструкції недобудованого гаражу № НОМЕР_2 , у разі неможливості повернути в натурі зазначене майно відшкодувати його Ѕ частині вартості, визначену на момент розгляду судом справи, шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 18 818,50 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 143 755,43 грн, три проценти річних від простроченої суми - 11 797 грн; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи у сумі 2 949,12 грн

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року (у складі судді

Дехти Р. В.) позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано об`єктами права спільної сумісної власності подружжя

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріали, конструкції, що були використані в процесі реконструкції, будівництва гаражу АДРЕСА_1, а саме: щебінь гранітний - 2 т; гарцовка М-100 - 3 куб. м; пісок природний рядовий - 7 т; портландцемент загальнобудівельного призначення М-400 - 2 т; суміші бетонні важкі, клас бетону В-15 - 8 куб. м; плити перекриття монолітні залізобетонні 5 м - 45 кв. м; плити бетонні тротуарні фігурні -

37 кв. м; єврорубероїд - 70 кв. м; дошка необрізна - 0,9 куб. м; цегла керамічна одинарна повнотіла, розміри 250 x 120 x 65 мм - 51,6 шт.; цегла керамічна одинарна повнотіла, розміри 250 x 120 x 65 мм, марка МІ 50 -

43 шт.; шлакоблоки, розміри 390 x 190 x 188 мм - 994 шт.; гарячекатана арматурна сталь гладка, клас А-1, діаметр 10 мм - 0,234 т; провід - 0,029 км; ворота металеві, розміри 2,57 х 2,22 м - 1 шт.

Визначено за ОСОБА_1 право власності на матеріали, конструкції, які були використані в процесі реконструкції, будівництва гаражу АДРЕСА_1, а саме: щебінь гранітний - 1 т; гарцовка М-100 - 1,5 куб. м; пісок природний рядовий - 3,5 т; портландцемент загальнобудівельного призначення М-400 - 1 т; суміші бетонні важкі, клас бетону В-15 - 4 куб. м; плити перекриття монолітні залізобетонні 5 м - 22,5 кв. м; плити бетонні тротуарні фігурні - 33,5 кв. м; єврорубероїд - 35 кв. м; дошка необрізна - 0,45 куб. м; цегла керамічна одинарна повнотіла, розміри 250 x 120 x 65 мм - 25,8 шт.; цегла керамічна одинарна повнотіла, розміри 250 x 120 x 65 мм, марка МІ 50 - 21,5 шт.; шлакоблоки, розміри 390 x 190 x 188 мм - 497 шт.; гарячекатана арматурна сталь гладка, клас А-1, діаметр 10 мм - 0,117 т; провід - 0,0145 км; Ѕ частину ворота металеві, розміри 2,57 х 2,22 м - 1 шт.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 матеріали, конструкції, які були використані в процесі реконструкції недобудованого гаражу АДРЕСА_1, а саме: щебінь гранітний - 1 т; гарцовка М-100 - 1,5 куб. м; пісок природний рядовий - 3,5 т; портландцемент загальнобудівельного призначення М-400 - 1 т; суміші бетонні важкі, клас бетону В-15 - 4 куб. м; плити перекриття монолітні залізобетонні 5 м -

22,5 кв. м; плити бетонні тротуарні фігурні - 33,5 кв. м; єврорубероїд -

35 кв. м; дошка необрізна - 0,45 куб. м; цегла керамічна одинарна повнотіла, розміри 250 x 120 x 65 мм - 25,8 шт.; цегла керамічна одинарна повнотіла, розміри 250 x 120 x 65 мм, марка МІ 50 - 21,5 шт.; шлакоблоки, розміри 390 x 190 x 188 мм - 497 шт.; гарячекатана арматурна сталь гладка, клас А-1, діаметр 10 мм - 0,117 т; провід - 0,0145 км; Ѕ частину ворота металеві, розміри 2,57 х 2,22 м - 1 шт.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів

у розмірі 65 540 грн.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року (у складі судді

Дехти Р. В.) вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги в частині визнання матеріалів та конструкцій, які були використані в процесі реконструкції недобудованого гаражу №НОМЕР_2 , є спільною сумісною власністю подружжя та їх поділ обґрунтованим, оскільки спірне майно придбане сторонами під час шлюбу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня

2017 року (у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П.,

Бондар Я. М.) рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року змінено в частині поділу майна подружжя.

Доповнено другий абзац резолютивної частини рішення суду першої інстанції після слів за ОСОБА_1 , текстом наступного змісту: «та ОСОБА_2 , за кожним».

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що всі будівельні матеріали та конструкції, які були використанні при самочинному будівництві гаражу № НОМЕР_2, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягають поділу між ними у рівних частинах. Проте, судом першої інстанції не зазначено про належність часток у спільному майні кожного із подружжя, як це передбачено частиною першою 1 статті 70, частиною першою статті 71 СК України, що було доповнено апеляційним судом у власному рішенні. Крім того, безпідставними є позовні вимоги про витребування майна у

ОСОБА_3 , оскільки остання не утримує ці матеріали та конструкції, не чинить перешкод у їх використанні позивачу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, додаткове рішення суду першої інстанції в частині витрат зі сплати судового збору та витрат за проведення судової будівельно-економічної експертизи та рішення апеляційного суду в частині доповнення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій визначили предметом спору самочинно збудований об`єкт нерухомості - гараж АДРЕСА_1 , власниками матеріалів та конструкцій, які були використані в процесі будівництва (створення майна), є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Отже, суди повинні були закрити провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляді справи у судах першої та апеляційної інстанцій), оскільки в даному випадку позовна заява подана з приводу спору між тими ж самими сторонами, про той самий предмет (гараж № НОМЕР_2) який став об`єктом незавершеного будівництва та/або матеріали, конструкції, які були використані в процесі реконструкції недобудованого гаражу № НОМЕР_2. Крім того, просить скасувати додаткове рішення про стягнення з неї судових витрат.

Доводи інших учасників справи

У січні 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 212/1948/14-ц (провадження № 61-33159св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 22 жовтня 2005 року 10 листопада 2009 року

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого сторони придбали у спільну сумісну власність наступне майно: цегляний гараж АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу

від 07 березня 2006 року; матеріали, конструкції, які використовувалися в процесі реконструкції недобудованого гаражу АДРЕСА_1; автомобіль KiaCarens, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я

ОСОБА_2 .

Протягом 2007 року подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснили реконструкцію зазначеного гаражу за кошти подружжя, перебудувавши його таким чином, що площа гаражу стала рівною 30,6 кв. м.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2012 року у справі

№ 413/4678/2012 визнано право власності на гараж АДРЕСА_1 , загальною площею 30,6 кв. м, який був самочинно збудований на місці цегляного гаражу АДРЕСА_1, площею 18,9 кв. м, за ОСОБА_2

05 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є нерухоме майно - гараж АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого

2014 року рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2012 року у справі

№ 413/4678/2012 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на гараж

№ 2.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня

2014 року у справі № 413/12311/12 визнано недійсним договір купівлі-продажу гаражу від 05 жовтня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 12 січня 2016 року вартість матеріалів, конструкцій, які використовувались для будівництва гаражу АДРЕСА_1, на момент проведення експертизи (листопад-грудень 2015 року) становила 37 637 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 9, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1988 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців,суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Встановивши, що спірний гараж № НОМЕР_2 є самочинним будівництвом, та врахувавши, що технічної можливості довести до кінця будівництво зазначених частин із приведенням їх у стан можливий для експлуатації за призначенням, та зважаючи на відсутність позовних вимог щодо такого поділу, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині поділу між подружжям будівельних матеріалів та конструкцій, які були використанні при самочинному будівництві

гаражу № НОМЕР_2 із визнанням права власності на Ѕ частину спірного майна за кожним із подружжя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_3 без достатньої правової підстави утримує у себе будівельні матеріали та конструкції, які були використані при самочинному будівництві гаражу № НОМЕР_2.

Встановивши, що відсутні наявні перешкоди для ОСОБА_1 у користуванні належними їй будівельними матеріалами та конструкціями, які були використані при самочинному будівництві гаражу № НОМЕР_2, та врахувавши, що після ухвалення рішення Апеляційного суду Вінницької області

від 03 червня 2014 року про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражу від 05 жовтня 2012 року, ОСОБА_3 не користується спірним гаражем, а протилежного позивачем не доведено, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій повинні були закрити провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій) колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, спір у справі, що переглядається, виник з приводу визнання будівельних матеріалів та конструкцій, використаних при будівництві гаражу № 2, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також щодо поділу цього майна між подружжям.

У справі № 413/12311/12 предметом позову є визнання спільним майном подружжя спірного гаражу АДРЕСА_1 та автомобіля марки Kia Carens, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також його поділ в натурі, позовні вимоги про поділ будівельних матеріалів не розглядались.

Отже, предмет позову у справі, що переглядається, та предмет позову у справі № 413/12311/12 не є тотожними, а томі відсутні правові підстави для застосування вимог пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України

(у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду є достатньо мотивованими та такими, що відповідають нормам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги на рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі

655 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 2 940 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 9,12 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня

2017 року рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року змінено в частині поділу майна подружжя.

Доповнено другий абзац резолютивної частини рішення суду першої інстанції після слів за ОСОБА_1 , текстом наступного змісту: «та ОСОБА_2 , за кожним».

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Отже, додаткове рішення не було предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 324 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки додаткове рішення суду першої інстанції не було предметом перегляду апеляційного суду, тому касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року підлягає закриттю, як помилково відкрите.

Керуючись статтями 394, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 в частині оскарження додаткового рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк