Постанова

Іменем України

12 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 643/16175/15-ц

провадження № 61-15523св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Шаповал Н. М., Кіпенка І. С., Пшенічної Л. В.,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог заяви

У вересні 2015 року позивач Публічне акціонернетовариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), у подальшому назву змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду позовом, у якому просивстягнути на його користь з відповідача заборгованість за укладеним між сторонами 18 липня 2005 року кредитним договором у розмірі 18 283,76 доларів США, яка складається з: 13 116,66 доларів США - заборгованість за кредитом; 1 618,40 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 446,14 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 3 102,56 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 липня 2005 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, на виконання якого відповідачу надано кредит у розмірі 25 270,47 доларів США на термін до 17 липня 2025 року. У порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 31 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не в праві висувати вимоги щодо стягнення грошових коштів за кредитним договором на свою користь, а може діяти лише в інтересах компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнест №1 ПИ-ЕЛ-СІ».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року рішення Московського районного суду міста Харкова від 31 травня 2016 року скасовано, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 липня 2005 року у розмірі 15 181,20 доларів США, з яких: 13 116,66 доларів США заборгованість за кредитом; 1 618,40 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 446,14 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; заборгованість з пені у розмірі 68 442,47 грн, що разом складає 334 897,27 грн;

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є належним позивачем у справі, а відповідач не виконував своїх зобов`зань за договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку належить стягнути з нього на користь банку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме статей 91, 613, 1079, 1082, 1083 ЦК України, статті 42 Закону України «Про нотаріат та нотаріальні дії», статей 1, 19 Закону України «Про іпотечні облігації».

Зокрема, зазначається, що судами першої інстанції і апеляційної інстанції проігноровано факт відсутності у ПАТ КБ «ПриватБанк» на час звернення в суд з позовом права вимоги.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано справу з суду першої інстанції.

На виконання вимог підпункту 4 першого розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року 30 березня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, що 18 липня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № НАЕ2GF01270081 про надання останньому кредиту у розмірі 25 270,47 доларів США на термін до 17 липня 2025 року, за умовами якого у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 25 270,47 доларів США.

Протягом дії кредитного договору ОСОБА_1 не сплачував заборгованість за кредитом та відсотки за користування ним, унаслідок чого у нього станом на 20 серпня 2015 виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 283,76 доларів США, яка складається з: 13 116,66 доларів США - заборгованість за кредитом; 1 618,40 доларів США - заборгованість за відсотками; 446,14 доларів США - заборгованість за комісією; 3 102,56 доларів США за пенею.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № НАЕ2GF01270081 від 18 липня 2005 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Славена» укладено договір поруки №1.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 31 травня 2016 року провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Славена» про стягнення заборгованості за кредитним договором було закрито.

Відповідно до положень статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

9 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ укладений договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договором кредиту від 18 липня 2005 року.

Згідно довіреності від 10 березня 2010 pоку, компаніями «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та «Ті -Ем-Еф Трасті Лімітед» уповноважено ПАТ КБ «ПриватБанк» діяти в якості їх довіреної особи та уповноважують довірену особу доручати повноваження, покладені на довірену особу цією довіреністю, нижчезазначеним представникам довіреної особи, які діють спільно та кожен окремо, а також від імені довірителя або іншим чином, та замість нього, зокрема, користуватися будь-якими та всіма правами позивача, відповідача або третьої особи в українських загальних, господарських або адміністративних судах будь-якої інстанції, а також у будь-якому українському або іноземному арбітражному провадженні; стягувати будь-які кошти або інші активи, що підлягають сплаті емітенту в якості кредитора та іпотекодержателя за кредитними договорами або договорами іпотеки

Відповідно до договору викупу (відступлення) прав вимоги від 14 квітня 2016 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та «Ті -Ем-Еф Трасті Лімітед», сторони домовились, що продавець «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» бажає продати (відступити), а покупець - ПАТ КБ «ПриватБанк» бажає придбати відповідні основні іпотечні активи за оплату ціни викупу на умовах, викладених у цьому договорі. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 продавець цим погоджується продати, а покупець цим погоджується купити відповідні основні іпотечні активи. Сторони домовляються, що основні іпотечні активи продаються відповідно до переліку активів.

Кредитний договір, укладений із ОСОБА_1 , знаходиться у списку активів, тому, беручи до уваги те, що «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» відступило свої права за спірним кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк», останній є належним позивачем.

Таким чином, на час пред'явлення позову у вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» діяло на підставі згаданої довіреності від 10 березня 2010 року як довірена особа компанії «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» з повноваженнями позивача, в тому числі правом стягнення коштів, а з 14 квітня 2016 року після укладення зазначеного договору викупу (відступлення) права вимоги за вказаним кредитним договором набув статусу позивача, чим спростовуються доводи відповідача про відсутність у ПАТ КБ «ПриватБанк» права вимоги.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є належним позивачем у цій справі.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Апеляційний суд, встановивши, щовідповідач не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні первісному кредитору, унаслідок чого у нього утворилася заборгованість, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Доводи відповідача про відсутність у нього кредитної заборгованості спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, яким апеляційний суд дав належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення апеляційного суду, що є підставою для залишення без задоволення касаційної скарги, а оскаржуваного рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель