Справа №266/7229/19
Провадження№ 2-з/266/10/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року м. Маріуполь

Суддя Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області Федотова В.М. розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову в порядку ст.152 ч.4 ЦПК України, просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування заяви зазначив, що 28.10.2019 року він уклав договір дарування квартири АДРЕСА_1 зі своєю матір`ю ОСОБА_2 . Підставою укладання вищезазначеного договору стало те що, 16.10.2019 року він став учасником ДТП у якому загинув ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 , отримала тяжкі тілесні ушкодження. 29.11.2019 року заявнику ОСОБА_1 було повідомлено про підозру вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Мати заявника ОСОБА_2 вмовила його укласти з нею фіктивний договір дарування квартири, яка належала заявникові на праві приватної власності, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , мотивувавши це тим, що суд може арештувати квартиру за заявою потерпілих та його власність піде на погашення заподіяної шкоди. Умовою укладання цього договору стало, те що, ОСОБА_2 сплатила витрати за лікування ОСОБА_1 , а також сплатила матеріальну допомогу постраждалим у ДТП. Крім цього, ОСОБА_2 мотивувала необхідність укладання договору дарування існуванням фінансових зобов`язань з боку заявника ОСОБА_1 , в першу чергу, за договором позики та договором іпотеки, укладеними між ОСОБА_1 та третьою особою, де предметом застави виступає саме квартира АДРЕСА_1 . Фактично, ОСОБА_2 сплатила фінансові зобов`язання за цими договорами за умови, що ОСОБА_1 укладе з нею договір дарування вищевказаної квартири. Заявник мав намір й надалі проживати у вищевказаній квартирі, не мав наміру її залишати, але він вважає, що ОСОБА_5 має намір продати квартиру, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеною заявою.

Дослідивши матеріали надані до заяви, встановивши обставини у зв`язку з якими заявник просить вжити заходи забезпечення позову, суд вважає за необхідне задовольнити заяву, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У відповідності до ч.1 ст. 153 ЦПК України - заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 149 ЦПК України - суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України - забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з положеннями пункту 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України - позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України - залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Згідно ч.4 ст.152 ЦПК України - у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такій захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Для забезпечення позову та накладення арешту на певне майно, яке може бути майновим забезпеченням виконання рішення суду, заявник має довести належними доказами наявність такого майна та його потенційну вартість для дотримання співмірності вжитого заходу із позовними вимогами.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так заявник посилається на те, що 28.10.2019 року він уклав договір дарування квартири АДРЕСА_1 зі своєю матір`ю ОСОБА_2 .

Таким чином, враховуючи вказані обставини справи та наведені положення закону, суд вважає законним та обґрунтованим заяву про забезпечення позову задовольнити, оскільки між сторонами виник майновий спір, який в досудовому порядку не вирішено, а майбутній відповідач має у власності спільне майно і в разі отримання позову може здійснити його відчуження, що унеможливить виконання рішення суду в примусовому порядку.

Керуючись ст.ст.150- 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заборонити ОСОБА_2 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 :

-укладати будь-які правочини, угоди, договори відносно квартири АДРЕСА_1 ;

-продавати, дарувати, міняти, використовувати у якості предмету застави квартиру АДРЕСА_1 ;

-укладати договори оренди квартири АДРЕСА_1 .

Копію ухвали направити до Центру надання адміністративних послуг Маріупольської міської ради (м. Маріуполь, пр. Миру, 107) для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя Федотова В. М.