ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7282/19 Справа № 211/37/19 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 травня 2019 року, яке ухвалене суддею Сарат Н.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 23 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Криворіжгаз" (яке під час розгляду справи змінило назву на - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз») надалі - АТ ОГС«Криворіжгаз»), третя особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Діалог-32" про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

В мотивування заявлених вимог зазначив, що він є побутовим споживачем природного газу в квартирі АДРЕСА_1 . Нарахування за спожитий природний газ до 01.05.2017 року здійснювалося згідно норм споживання природного газу населення у разі відсутності лічильника газу. За його адресою проживання, по АДРЕСА_1 у лютому 2017 року встановлено загальнобудинковий вузол обліку природного газу та з 01.05.2017 року обсяги природного газу відповідачем визначаються по загальнобудинковому лічильнику, що втричі призвело до збільшення щомісячної оплати та обсягів споживання. На звернення позивача про улаштування індивідуальним лічильником, відповідач зазначив, що індивідуальні лічильники газу будуть встановлені в разі наявності фінансування робіт у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Позивач вважає, що дії ПАТ «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу замість квартирних за його адресою незаконними. Комерційний вузол обліку встановлюється (організовується) в точці вимірювання, яка має збігатися з межею балансової належності (точкою комерційного обліку) між суміжними власниками газових мереж. Об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда. Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , таким чином типовим договором та кодексом чітко визначено, що фактичний об`єм природного газу спожитий побутовим споживачем повинно здійснюватися за допомогою комерційного вузла обліку природного газу, який повинен встановлюватися на межі балансової належності, тобто в його квартирі.

Вважає, що відповідач нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами.

Просив суд постановити рішення яким визнати незаконними дії ПАТ «Криворіжгаз» щодо встановлення 23.02.2017 року загальнобудинкового вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 з метою комерційного обліку, зобов`язати Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз» з 01.05.2017 року здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 - квартирі АДРЕСА_1 , відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 року , що становить для плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача , з 01.04.2017 року по 18.08.2017 року - 7,1 куб. метрів людино-місяць, та з 18.08.2017 року - 5,4 куб. метрів людино-місяць та зобов`язати Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз» у відповідності до вимог Закону України " Про забезпечення комерційного обліку природного газу" Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 - квартирі АДРЕСА_1 , індивідуальний лічильник обліку природного газу ( комерційний вузол обліку).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконними дії ПАТ «Криворіжгаз» щодо встановлення 23.02.2017 року загальнобудинкового вузла обліку природного газу в будинку АДРЕСА_1 з метою комерційного обліку. Зобов`язано ПАТ «Криворіжгаз» з 01 травня 2017 року здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 відповідно до Норм споживання, затверджених Постановою кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 року. Зобов`язано ПАТ «Криворіжгаз» у відповідності до вимог Закону України " Про забезпечення комерційного обліку природного газу" Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , індивідуальний лічильник обліку природного газу ( комерційний вузол обліку). Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач АТ ОГС «Криворіжгаз» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що загальнобудинковий лічильник газу введено в експлуатацію 01 травня 2017 року, а тому внесення змін в законодавство щодо забезпечення індивідуальними засобами обліку не розповсюджуються на спірні правовідносини. Зауважує, що Постанова кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 року на яку, як на правову підставу посилається суд є скасована та нечинною. Відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» відповідач має зобов`язання забезпечити індивідуальним лічильником позивача до 01 січня 2021 року, тому права позивача не порушено.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю доповідача, представника відповідача АТ ОГС «Криворіжгаз» Щербачова А.П., який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, представника позивача ОСОБА_2 , який заперечував проти задовоення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , є побутовим споживачем природного газу за об`єктом споживання в квартирі АДРЕСА_1 .

Сторонами визнано, що розподіл природного газу побутовому споживачу ОСОБА_1 здійснює оператор газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до «Типового договору розподілу природного газу» затвердженого постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року, фактом згоди приєднання до якого відповідно до п. 1.3 цього Договору, був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу.

Нарахування за спожитий природний газ ОСОБА_1 до 01 травня 2017 року здійснювались згідно норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників на три особи.

Згідно листа ПАТ «Криворіжгаз» від 17.09.2018 року, за адресою АДРЕСА_1 , 23 лютого 2017 року встановлено загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Тому з 01.05.2017 року обсяги природного газу спожитого мешканцями цього будинку, зокрема ОСОБА_1 (за умови відсутності у споживача індивідуального лічильника газу) визначаються пропорційно кількості осіб зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні у відповідності до постанови КМУ від 16.05.2002 року № 620.

Після встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу та введення його в експлуатацію, обсяги спожитого природного газу за об`єктом позивача , квартира АДРЕСА_1 збільшилися з 21.30 куб. метрів до 68.66 куб метрів (січень 2018 року), що підтверджується листом ПАТ «Криворіжгаз» № Кд01.3-ЛВ-26027-1218 від 10.12.2018 року та розрахунок.

Спір між сторонами виник з приводу неправомірної, на думку позивача, відмови відповідача встановити індивідуальні лічильники природного газу та зміну в односторонньому порядку режиму нарахування природного газу побутовим споживачам за показами встановленого загальнобудинкового вузла обліку природного газу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання незаконним встановлений ПАТ «Криворіжгаз» режим нарахування спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку газу та зобов`язання ПАТ «Криворіжгаз» здійснити перерахунок об`ємів природного газу по об`єкту побутового споживача, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування ПАТ «Криворіжгаз» об`ємів спожитого природного газу позивачу, на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу є неправомірними.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання за позивачем, як за побутовими споживачами природнього газу, право на забезпечення індивідуальним лічильником за рахунок ПАТ «Криворіжгаз» та зобов`язуючи відповідача його встановити, суд першої інстанції виходив з того, що діючими тарифами, передбачено витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних. Позивач не відмовлявся від встановлення квартирного лічильника газу, тому відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами. Дії відповідача ПАТ «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам за адресою проживання позивача є незаконними та вчиненні з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу», в редакції на час звернення позивачів до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивач є споживачами природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Колегією суддів встановлено, що позивач приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору АТ «ОГС«Криворіжгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені ним та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що задоволення позову позивача буде відповідати державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачу індивідуальних лічильників забезпечить оплату спожитого об`єму газу.

Колегія суддів вважає неприйнятними посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 06 листопада 2019року у справі №161/15083/16-ц, оскілки у справах виникли різні фактичні обставини. А саме, в тій справі споживач не звертався як в даній справі, до постачальника із заявою про улаштування індивідуального лічильника та не оскаржував дії щодо улаштування загальнобудинкового вузла обліку газу, тому посилання на іншу судову практику є неприйнятними.

Колегія суддів дійшла висновку, що, відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», відповідач зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі до 01 січня 2021 року.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, щодо визнання незаконним встановлений відповідачем режим нарахування спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку газу та зобов`язання здійснити перерахунок об`ємів природного газу по об`єкту побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на наступне.

Функціонування ринку природного газу в Україні врегульовано Законами України «Про ринок природного газу», «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46.

Відповідно до частин другої, третьої статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно глави 5 розділу ІХ Кодексу, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Відповідно до розділу ІІІ п.5.1 Кодексу ГРС межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

За відсутності акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін за об`єктами суміжних суб`єктів ринку природного газу (включаючи споживачів) Оператор ГРМ, до/через ГРМ якого підключені зазначені об`єкти, зобов`язаний в установлені законодавством строки здійснити заходи з укладання з їх власниками акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Власники (балансоутримувачі, управителі, інші особи), на балансі чи в управлінні яких знаходяться багатоквартирні будинки чи гуртожитки (незалежно від того, є вони споживачами природного газу чи ні), укладають з Оператором ГРМ, до об`єктів газорозподільної системи якого підключені зазначені будинки/гуртожитки, акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання.

Згідно до п.1 Глави 4 Розділу Х Кодексу ГРС первинне обстеження вузла обліку на можливість його використання як комерційного здійснюється представниками Оператора ГРМ перед пуском природного газу (що здійснюється в рамках заходів з приєднання до ГРМ, або реконструкції комерційного вузла обліку, або переукладання договору) у точці вимірювання з новим споживачем в присутності безпосереднього споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу).

Відповідно до п.7 Глави 4 Розділу Х Кодексу ГРС 7 одразу після встановлення повіреного ЗВТ (або його повірки на місці встановлення) Оператор ГРМ забезпечує пломбування встановленого (повіреного на місці) ЗВТ та складає акт про пломбування, який має бути підписаний споживачем. Перед пломбуванням ЗВТ Оператор ГРМ має право за власний рахунок та з використанням еталонних або зразкових (контрольних) ЗВТ перевірити похибку вимірювання встановленого ЗВТ та/або всього комерційного ВОГ.

Як видно з матеріалів справи, згідно Акту пломбування комерційного вузла обліку газу 11089 від 23 лютого 2017 року у будинку АДРЕСА_1 встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу, однак акт не містить підписів споживача (або його представника ) (а.с. 28,29).

Між ПАТ «Криворіжгаз» та ОСББ «Діалог-32» не було укладено акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. (а.с. 78). Таким чином, не була визначена межа балансової належності (точка приймання-передачі природного газу) та точка вимірювання відносно будинку АДРЕСА_1 та місце встановлення приладу обліку.

В порушення вище вказаних норм, опломбування загальнобудинкового вузла обліку газу відбувалось без присутності позивача, про що свідчать Акт пломбування комерційного вузла обліку газу від 23.02.2017 р.

Факт встановлення загальнобудинкового лічильника газу ПАТ «Криворіжгаз» на буд. АДРЕСА_1 , без дотримання вимог законодавства, доведений матеріалами справи, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність нарахування відповідачем об`ємів спожитого природного газу позивачу на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу.

Посилання в апеляційній скарзі ПАТ «Криворіжгаз» на те, що суд дійшов помилкового висновку про незаконність встановлення загальнобудинкового вузла обліку, колегією суддів відхиляються, оскільки дії відповідача, без згоди представника ОСББ на встановлення загальнобудинкового вузла обліку, вчиненні з порушенням положень ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», п.1 Глави 4 Розділу Х, п.7 Глави 4 Розділу Х Кодексу ГРС, пункту 3 Правил постачання природного газу 30.09.2015 року № 2496.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: