Єдиний унікальний номер справи 235/4319/19
Номер провадження 2/235/1538/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді: Клікунової А. С.,

за участю секретаря судового засідання: Ліпскіс О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.11.2007 року, укладеним з ОСОБА_2 в сумі станом на дату смерті останнього - 7524,94 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 06 листопада 2007 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 21600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем після його смерті, за позицією АТ КБ «ПриватБанк», є його син ОСОБА_1 , який прийняв спадщину, оскільки постійно проживав з позичальником на момент його смерті. У вересні 2017 року позивачем направлено відповідачу лист-претензію, разом з тим, будь-яких дій щодо повернення заборгованості спадкодавця виконано не було. За таких обставин, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду за захистом майнових прав.

Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, представником Савіхіною А.М. (діє на підставі довіреності) надано в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 221 ЦПК України заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримано, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 адресував суду заяву про розгляд справи без його участі, в позові просить відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджено такі факти та відповідні правовідносини.

06 листопада 2007 року ОСОБА_2 оформив в акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» заяву про відкриття кредитної картки, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку складає згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договір приєднання. Відповідно до умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надано позичальнику ОСОБА_2 кредит у розмірі 21600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту 800,00 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, базова ставка 19 % (а.с. 11, 12-17).

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 2014 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Після смерті ОСОБА_2 у відповідності до ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 06.11.2007 року наявна заборгованість станом на 31.12.2017 року в сумі 7024,94 гривень (а.с. 6-10). При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто позивачем продовжувалася нараховуватися заборгованість після смерті позивальника.

У відповідності до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

20 вересня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Першої покровської державної нотаріальної контори з претензією в порядку ст. 1281 ЦК України з метою виявлення кола спадкоємців померлого та вимогою включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу та повідомленням спадкоємців про наявність кредитної заборгованості (а.с. 22).

Згідно листа Першої покровської державної нотаріальної контори № 921/01-16 від 02.11.2017 року повідомлено, претензію кредитора № SAMDN568 від 20.09.2017 року щодо включення до спадкової справи вимог кредитора після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено без розгляду; для надання інформації щодо наявності спадкової справи за даними Спадкового реєстру кредитору пропоновано оплатити таку перевірку (а.с. 23).

Даних щодо результатів такої перевірки до матеріалів справи позивачем не долучено.

24 грудня 2017 року до спадкоємця ОСОБА_1 , відповідача по справі, - АТ КБ «ПриватБанк» було направлено лист-претензію про погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.11.2007 року (а.с. 24).

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 56766091 від 08.07.2019 року, витребувана судом з Першої покровської державної нотаріальної контори, - на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкова справа не відкривалась (а.с. 39, 40).

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та в ст. 1269 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду, посилається, що факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 підтверджено копією паспортів вказаних осіб, - відповідач та спадкодавець зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18, 18а).

Суд акцентує увагу, що чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст.1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що:

-по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця;

-по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором).

Аналіз ч. 2 ст. 1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно.

Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 пункту 32 Постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

В супереч вказаного, АТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця не надає належно допустимих доказів тих обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги.

Матеріали справи взагалі не містять даних, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 в розумінні положень ст. ст. 1261 1265 ЦК України (черговість спадкування за законом за ступенем родинних відносин) або ст. 1234 ЦК України (спадкування за заповітом).

Не доведено позивачем, що відповідач на час смерті спадкодавця проживав разом з ним. Факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцем та прийняв після померлого спадщину. Рішення суду не може грунтуватися на припущеннях, а обставини щодо не проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 не спростовано.

Крім того, як вже зазначено судом, вимогами цивільного законодавства передбачена відповідальність, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Разом з тим, доказів щодо наявності майна, яка є спадковою масою та в межах якого має відповідати спадкоємець та за рахунок якого можливо задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» - суду не надано. Позивачем також не доведено, що вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину, є такою що відповідає сумі боргу або перевищує її.

Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» відомостей про те, що будь-які обставини перешкоджали встановити коло спадкоємців та отриманого ними у спадщину майна суду також не надано, клопотань про витребування доказів в порядку ст. 83 ЦПК України не заявлено.

На підставі наведеного вище, суд, проаналізував норми закону, який підлягає застосуванню до спірних відносин сторін, керуючись принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, - вважає за необхідне відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при пред`явлені позовної заяви сплачено в дохід місцевого бюджету судовий збір в сумі 1921, 00 гривень (квитанція - а.с. 1), - підстави для присудження відшкодування таких судових витрат позивачу відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 1268, 1269, 1282 ЦК України, ст. ст. 12, 51, 141, 174, 263-265, 268, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити .

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України відшкодуванню АТ КБ «ПриватБанк» не підлягають, - судовий збір, сплачений при подачі позову в сумі 1921,00 гривень залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України та, відповідно п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, - до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Дата складання повного тексту рішення суду 19.12.2019 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», р/р № НОМЕР_1 , МФО № 305299, , юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д;

- відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання:

АДРЕСА_1 АДРЕСА_2