справа № 631/427/19
провадження № 2/631/687/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Трояновської Т.М.

за участі секретаря судового засідання - М`ячиної Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 1 приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Савіхіна Анастасія Миколаївна, що діє на підставі довіреності № 8332-К-Н-О від 31.08.2017 року, звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому, посилаючись на положення статтей 509, 525, 526, 527, 530, частини 1 статті 598, статтей 599, 610, частини 2 статті 615, статтею 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.04.2007 року у розмірі 13043 гривень 49 копійок та судові витрати по справі у сумі 1921 гривень 00 копійок.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що відповідач у справі - ОСОБА_1 звернулась до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 13.04.2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 3 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Таким чином, на думку позивача, 13.04.2007 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний № б/н від 13.04.2007 року.

Позивач посилається на те, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: http:privatbank.ua, складає між нею та Баком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

На думку позивача, Договором передбачено порядок та умови погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат і штрафних санкцій.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

В Умовах та правилах надання банківських послуг вказано, що власник зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5 % від суми позову (п. 2.1.1.7.6 Договору).

Позивач за текстом позовної заяви зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість, відповідач належним чином не виконує умови договору, у зв`язку із чим станом на 21.03.2019 року має заборгованість у сумі 13 043 гривень 49 копійок, яка складається з наступного:

2 681 гривень 12 копійок - заборгованість за тілом кредиту;

2 540 гривень 00 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками;

5 775 гривень 06 копійок - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

950 гривень 00 копійок - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 гривень, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина),

597 гривень 31 копійка - штраф (процентна складова).

Викладені у позові обставини позивач підтверджує доданими до позовної заяви: розрахунком заборгованості, копією заяви позичальника, витягом з «Тарифів Банку» та витягом з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною картою».

Ухвалою від 23 травня 2019 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

24 червня 2019 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, що був зареєстрований за вхідним № 4453/19 - вх., відповідно до якого відповідач просила у задоволенні позовних вимог Акціонерному товаристві Комерційний банка «Приватбанк» відмовити у повному обсязі.

Відповідач, зазначила, що з доданих позивачем до заяви Умов та Правил надання банківських послуг не вдається встановити, що саме ці Умови є невід`ємною частиною кредитного договору, оскільки на жодному з аркушів зазначених Умов та Правил немає підпису позичальника (відповідача) про ознайомлення з ними.

ОСОБА_1 зауважила, що Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року по справі № 6-2320цс16, розглядаючи спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначив, що Умови та тарифи банку повинні містити підпис позичальника.

Крім того, відповідач відмітила, що надані суду до позовної заяви документи не підтверджують позовні вимоги.

Відповідно до змісту частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України з урахуванням статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, на думку відповідача, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Як зазначено Банком в позовній заяві, відповідачу встановлений кредитний ліміт у розмірі 3000 гривень. Але в заяві позичальника від 13.04.2007 року зазначено, що відповідач отримує кредитні кошти у сумі 670 гривень, а інформація про кредитний ліміт взагалі відсутня.

З урахуванням того, що банк не додав до позову оригіналу Заяви позичальника, виписки з особового рахунку відповідача, первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факт надання кредиту, то сума боргу або взагалі його наявність на думку відповідача є не доведеною належними та допустимими доказами.

За наведеними у відзиві доводами, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки позивачем не надано доказів того, з яких підстав відповідачу було підвищено без його згоди кредитний ліміт, невідповідність та недоведеність розрахунку кредитної заборгованості та того, що відповідач не був ознайомлений зі всіма істотними умовами договору.

15 липня 2019 року на адресу суду від представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, що був зареєстрований за вхідним № 4871/19 - вх., відповідно до якого на спростування доводів відповідача, до відповіді на відзив банком додано виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.04.2007 року по 02.07.2019 року та довідку від 02.07.2019 року за № 30.1.0.0/2-20190426/1383 про видачу кредитних карт.

Позивач зазначив, що надав суду докази щодо наявності заборгованості за Договором, а саме: копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, копію паспорта відповідача та виписка по її рахунку.

Щодо форми кредитного договору банк зазначив, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що заява, пам`ятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Укладання договору, за доводами позивача, здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умовам та Тарифам, які є загальнодоступною інформацією та розміщенні в відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку

На думку позивача при укладанні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Представником банку надано суду виписку з карткового рахунку, якою позивач підтверджує встановлений кредитний ліміт а також те, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат.

Посилаючись на п.1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, представник банку зазначає про можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.

До позовної заяви додано Умови та правила надання банківських послуг актуальні станом на дату подачі позову, про що позивачем зазначено у відповіді на відзив.

Застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені, як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. Принцип свободи договору дає право банку передбачати в кредитних договорах відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобов`язання у вигляді штрафу, і за несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання у вигляді пені.

Також посилаючись на п.1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, позивач зазначає про можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.

На думку позивача, оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, то між банком і відповідачем було укладено Договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Щодо строку позовної давності, позивач зазначив, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (рік та місяць). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк останньої перевипущеної картки ОСОБА_1 до останнього дня березня 2023 року. Позивач звернувся із позовом до ОСОБА_1 23.04.2019 року, тобто до спливу строку позовної давності.

Позивач зазначив, що в порушення приписів статті 526 Цивільного кодексу України відповідач, на даний час, свої зобов`язання належним чином не виконав, на підставі чого просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_1 через канцелярію суду 05.08.2019 року надала доповнення до відзиву, що були зареєстровані за вхідним № 5347/19 - вх., в яких, наголошувала, що Умови та Правила надання банківських послуг Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів ОСОБА_1 не підписувались.

Зазначила, що позивачем не доведено та не підтверджено того, що додані до позовної заяви Умови та Правила були додатком до підписаної нею анкети-заяви.

Отже, на думку відповідача, Умови та Правила надання банківських послуг Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можна вважати складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору.

Крім того, невід`ємною частиною кредитного договору згідно з пунктами 2.1.1.2., 2.1.1.12.13 витягу з Умов та Правил є пам`ятка клієнта, яка видається позичальнику, визначає, зокрема умови кредитування, вид кредитної картки. Така пам`ятка у матеріалах справи відсутня та відповідачкою не підписувалась.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином відповідно до вимог Цивільного процесуального законодавства України. В матеріалах справи міститься клопотання позивача, що було додано до позову, від 02.04.2019 року, відповідно до якого представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» просить суд розглянути позов до ОСОБА_1 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач також не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника банку та у разі нез`явлення в судове засідання відповідача (представника відповідача) провести заочний розгляд справи.

Відповідач - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином відповідно до положень статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач через канцелярію суду надала заяву, зареєстровану з вхідним № 5361/19 - вх. від 06.08.2019 року про розгляд справи за її відсутності, зазначивши при цьому, що позовні вимоги банку визнає частково, а саме погоджується з позовними вимогами в частині стягнення тіла кредиту у сумі 3 000,00 гривень.

Положеннями частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.

Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З матеріалів справи судом встановлено, 13.04.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого в свою чергу є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 870 гривень, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Закритому акціонерного товаристві Комерційний банк «Приватбанк», отримавши платіжну картку.

Зі змісту заяви вбачаться, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До позову банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 21.03.2019 року становить 13 043 гривень 49 копійок та складається з наступного:

2 681 гривень 12 копійок - заборгованість за тілом кредиту;

2 540 гривень 00 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками;

5 775 гривень 06 копійок - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

950 гривень 00 копійок - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 гривень, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина),

598 гривень 31 копійка - штраф (процентна складова).

Вирішуючи даний спір суд виходить з положень частин 1 та 2 статті 207 Цивільного кодексу України відповідно до яких правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 Цивільного кодексу України).

Приписами статті 526 наведеного кодифікованого закону України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).

Положеннями частини 1 статті 633 Цивільного кодексу України зумовлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 наведеного кодифікованого закону України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивачем же до позову надано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які актуальні станом на дату подачі позову, про що представником банку зазначено у відповіді на відзив.

Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частини 1 та 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Зі змісту заяви ОСОБА_1 від 13 квітня 2007 року вбачається, що процентна ставка картки «Універсальна» не зазначена.

У доданій до позову та підписаної сторонами заяви від 13.04.2007 року, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Згідно позовних вимог представник банку просить стягнути з ОСОБА_1 , окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), ще складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту та за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.04.2007 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, позивачем не доводено та матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

При цьому, як вже зазначалося вище позивачем до позовної заяви додано Умови та правила надання банківських послуг, актуальні станом на дату подачі позову, про що ним особисто зазначено у відповіді на відзив.

Крім того, як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватюанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, а саме 13 квітня 2007 року, й до моменту звернення до суду із вказаним позовом (25 квітня 2019 року), тобто банк міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно положень частини 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) в подібних правовідносинах.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, Велика Палата Верховного суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 при вирішенні спору в подібних правовідносинах з Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» зазначила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи наведене, позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача штрафів та пені за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 13.04.2007 року (враховуючи, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору) є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 Цивільного кодексу України позивач не пред`явив.

Тому позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 : 2 540 гривень 00 копійок заборгованості за простроченим тілом кредиту, 5 775 гривень 06 копійок нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 950 гривень 00 копійок нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 гривень, а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 гривень 00 копійок (фіксована частина) та 599 гривень 31 копійка (процентна складова).

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 Цивільного кодексу України.

Так, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1 та 3 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина 1 статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 вищенаведеного Закону України споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, яка прийнята у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , позивач не дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Згідно наданої представником Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» виписки з рахунку ОСОБА_1 за період з 01.04.2007 року по 02.07.2019 року, судом встановлено наступні зміни кредитного ліміту:

13.04.2007 року - кредитний ліміт 0.00 гривень;

23.05.2007 року - кредитний ліміт 500,00 гривень;

24.05.2007 року - кредитний ліміт 500,00 гривень;

23.11.2007 року зменшення кредитного ліміту - 700,00 гривень;

22.12.2007 року збільшення кредитного ліміту - 1200,00 гривень;

17.04.2009 року збільшення кредитного ліміту - 1100,00 гривень;

27.11.2010 року збільшення кредитного ліміту - 1300,00 гривень;

01.10.2013 року збільшення кредитного ліміту - 3000,00 гривень;

22.07.2016 року - зменшення кредитного ліміту - 2580,00 гривень.

Як вбачається із матеріалів справи укладений між сторонами кредитний договір від 13 квітня 2007 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач у даній справі - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в примусовому порядку суми непогашеного тіла кредиту, яка відповідно до заявленої вимоги складає 2681 гривень 12 копійок.

Крім того, згідно заяви відповідача від 06.08.2019 року, ОСОБА_1 погоджується з позовними вимогами в частині нарахованих до стягнення суми тіла кредиту.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 1921,00 гривень, що підтверджено платіжним дорученням №PROM2BІK84 від 02.04.2019 року.

Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України).

Суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме на суму 2681 гривня 12 копійки, що становить 20,55 %.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 394 гривень 76 копійок (1921:100·20,55 % = 394,76 гривень).

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 14 - 16, 202, 204, 509, 526, 527, 530, 549, 610, 611, 625, 626, 627, 629, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 2, 5, 12, 13, 19, 23, 76 - 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 272, 273, 354, 355 Цивільного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2681 (дві тисячі шістсот вісімдесят одну) гривню 12 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати по сплаті судовому збору у розмірі 394 (триста дев`яносто чотири) гривні 76 копійок

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Нововодолазький районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження: місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений та підписаний 12 серпня 2019 року.

Суддя: Т.М. Трояновська