16 серпня 2019 року м. Кремінна
Справа № 414/1981/19
Провадження № 2/414/479/2019
Кремінський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Безкровного І.Г.,
за участю секретаря с/з Нагорянської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначається, що позивач ОСОБА_1 є власником житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час оформлення позивачем субсидії на вищезазначену квартиру з`ясувалося, що в цій квартирі зареєстровано невідому їй особу - ОСОБА_3 , яка не має родинних зв`язків із позивачем і ніколи не проживала у зазначеній квартирі. В той же час, факт реєстрації відповідача перешкоджає позивачу в реалізації її права власності на вказану квартиру, у зв`язку з чим позивач просила суд визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеним жилим приміщенням.
У судове засідання позивач та її його представник не з`явилися, останній через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі та не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань від неї не надходило, відзиву на позов не подала.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки нею не повідомлялися, відзиву на позову вона не подала, а позивач та її представник не заперечували проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала.
Також у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 18 квітня 2005 року позивач ОСОБА_1 набула права власності на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені обставини також підтверджуються витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7168103 від 05.05.2005, а також витягом з Державного реєстру правочинів № 900191 від 18.04.2005 (а.с. 8, 10, 11).
Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 2643 від 30.05.2019, виданої виконавчим комітетом Кремінської міської ради Луганської області, за адресою: АДРЕСА_2 , окрім членів родини позивача, також зареєстрована відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не має родинних стосунків із ОСОБА_5 (а.с. 9).
З акту про встановлення фактичного місця проживання від 11.07.2019, завіреного підписами адміністратора Центру надання адміністративних послуг відділу адміністративних послуг Кремінської міської ради та сусідів-свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично не проживає та ні коли не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується домовою книгою на зазначену житлову квартиру, в якій відсутня відмітка щодо реєстрації відповідача у цій квартирі (а.с. 12-13, 14).
Як зазначається у ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.
У статті 71 ЖК УРСР зазначається, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій залишається зареєстрованою невідома останній особа ОСОБА_3 , яка не перебуває та не перебувала у родинних відносинах із позивачем, що позбавляє позивача права вільно користуватися належною їй власністю.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Так, у п. 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» від 02.12.2010 (заява № 8863/06), яке набуло статусу остаточного 02.03.2011 наголошується, що згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (п. 36 рішення ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії» від 18.11.2004).
Враховуючи зазначені обставини, а також той факт, що відповідач не проживає та ніколи не проживала за адресою своєї реєстрації, що підтверджується дослідженим у судовому засіданні актом обстеження про встановлення фактичного місця проживання від 11.07.2019 та домовою книгою на житлову квартиру, суд дійшов висновку, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації у квартирі позивача, а тому позов підлягає повному задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ), в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловою квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його складення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Кремінського районного суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя І.Г. Безкровний