КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2019 року м. Київ

Справа №2605/14964/12

Апеляційне провадження №22-ц/824/7882/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Головачова Я.В., Вербової І.М. секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва постановлену під головуванням судді Жука М.В. 02 квітня 2019 року у місті Києві, дата складання повного тексту ухвали не зазначена, у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на бездіяльність державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

В С Т А Н О В И В

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві щодо незняття арешту з його майна, накладеного 15 жовтня 2013 року в межах виконавчого провадження № 40011535.

В обґрунтування скарги, ОСОБА_1 вказував на те, що в провадженні державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження №40011535 з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду міста Києва №2/756/316/13 про стягнення солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» 9279,77 доларів США, що в еквіваленті складає 74173,79 грн заборгованості та 741,23 грн судового збору, в межах якого було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , і оголошено заборону його відчуження.

Оскільки після закінчення виконавчого провадження, державний виконавець не виніс постанову про скасування арешту, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного 15 жовтня 2013 року в межах виконавчого провадження №40011535 та зобов`язати державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти арешт із всього майна ОСОБА_1 , накладеного 15 жовтня 2013 року в межах виконавчого провадження №40011535.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на бездіяльність державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві - відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що постановою державного виконавця ДВС Оболонського РУЮ Ковальчук Т.П. від 12 листопада 2013 року було повернуто виконавчий лист № 2/756/316/13 від 31 липня 2013 року на підставі п.1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та припинено чинність арешту майна боржника та інших заходів примусового виконання рішення.

Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність ухвали у зв`язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує на те, що висновок суду першої інстанції зроблений без належного дослідження матеріалів справи, а також при невірному тлумаченні положень Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що в матеріалах справи міститься дві відповіді Відділу ДВС №40011535/6 та №15079/15, з яких вбачається, що Відділ ДВС відмовляє у знятті арештів з майна боржника. При цьому, в першій відповіді зазначено, що Відділ ДВС відмовляє у зв`язку з нібито існуючим обов`язком боржника сплатити виконавчий збір, а вже в другій відповіді про те, що виконавче провадження знищено. Однак, зазначення Відділом ДВС в постанові про повернення виконавчого документа фрази про зняття арештів з майна боржника, не означає, що дія цих арештів припинена. З викладеного вбачається, що як накладення так і зняття арешту з майна боржника полягає у здійсненні державним виконавцем двох дій - винесення постанови та надіслання її для виконання органам, установам, посадовим особам, які здійснюють реєстрацію майна або внесення інформації про обтяження виконавцем до відповідного реєстру. Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що арешти були ніби то припинені, а дії державного виконавця є ніби то такими, що відповідають вимогам закону, є безпідставними, зроблені без надання оцінки відповідям Відділу ДВС №40011535/6 та №15079/15, а також в супереч положенням Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Також, 24 квітня 2019 року від представника ОСОБА_1 , на адресу Київського апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги в яких, на підтвердження факту, що на майно ОСОБА_1 накладено арешт, представник просив долучити до матеріалів справи та врахувати під час ухвалення рішення документи, а саме: копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві; копія листа відділу ДВС від 17 квітня 2019 року №20312; копію листа Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 23 квітня 2019 року вих. №31-26-3-529, з яких вбачається, що обтяження (арешт) накладені на майно ОСОБА_1 , державним виконавцем не припинені. Зазначає, що зазначені вище докази було отримано представником боржника лише 23 квітня 2019 року, а тому у ОСОБА_1 не було можливості подати їх в суді першої інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Стовба А.В. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про задоволення заявлених ними вимог.

Представник Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві- Барановський Б.В. залишив вирішення питання на розсуд суду.

Представник ПАТ «КБ «Надра» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому його неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Судом встановлено, що в провадженні державного виконавця ДВС Оболонського РУЮ Ковальчук Т.П. перебувало виконавче провадження №40011535 з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду міста Києва № 2/756/316/13 від 31 липня 2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості в сумі 74914, 92 грн.

За даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень постановою державного виконавця ДВС Оболонського РУЮ Ковальчук Т.П. від 30 вересня 2013 року було відкрито виконавче провадження за №400011535 та присвоєно ідентифікатор для доступу ЕДА3005В44АЕ /а.с.88/.

Постановою державного виконавця ДВС Оболонського РУЮ Ковальчук Т.П. від 15 жовтня 2013 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 40011535/а.с.89/.

Постановою державного виконавця ДВС Оболонського РУЮ Ковальчук Т.П. від 12 листопада 2013 року повернуто виконавчий лист № 2/756/316/13 від 31 липня 2013 року за письмовою заявою стягувача /а.с.90,130,143/.

Разом з тим, у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень міститься дві постанови державного виконавця ДВС Оболонського РУЮ Ковальчук Т.П. від 12 листопада 2013 року про повернення виконавчого документу стягувачу зміст яких є відмінним. А саме, в постанові під порядковим номером 5) у п.2 резолютивної частини постанови зазначено: «Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення». В постанові під порядковим номером 6) пункт з таким змістом відсутній. Весь інший текст постанов ідентичний.

Боржник 05 березня 2019 року звернувся до Оболонського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві з заявою про зняття арешту, накладеного в межах виконавчого провадження №40011535 /а.с.93/.

Листом від 04 лютого 2019 року ВДВС відмовило з посиланням на ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», вказавши про чинність арешту у зв`язку з несплатою суми виконавчого збору або виконавчих витрат /а.с.109/.

Листом від 27 березня 2019 року Оболонський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомив суд першої інстанції про те, що таке виконавче провадження за відомостями Автоматизованої системи на виконанні у відділі відсутнє, 12 листопада 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. А виконавчі провадження за 2002-2014 роки знищені за закінченням терміну зберігання /а.с.110/.

В листі Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 17 квітня 2019 року, адресованого представнику боржника, міститься інформація про те, що згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень у виконавчому провадження №40011535 міститься декілька постанов про повернення виконавчого листа стягувачу, надано належним чином завірену копію чинної постанови від 12 листопада 2013 року, де відсутній пункт щодо припинення чинності арешту /а.с.134/.

З листа Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 23 квітня 2019 року вбачається, що за даними Єдиного державного реєстру МВС України станом на 23 квітня 2019 року у відповідності до Постанови Оболонського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 15 жовтня 2013 року №2207/15 ВП 40011535, містяться відомості, щодо арешту транспортних засобів, що зареєстровано за ОСОБА_1 /а.с.135/

Відповідно до довідки ПАТ «КБ «Надра» №3604/01/01 від 26 вересня 2013 року, заборгованість у ОСОБА_1 за кредитним договором «Автопакет» № 298/П/РП/2007-840 від 30 серпня 2007 року, відсутня /а.с.91/.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року (в редакції чинній на час вчинення оспорюваних виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Повернення виконавчого документа стягувачу на підставі його письмової заяви передбачено п.1 ч.1 ст. 47 цього Закону. Положення ч. 5 цієї норми законодавства вказувала на те, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року (в редакції чинній на час вчинення оспорюваних виконавчих дій) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

В силу ч.2 ст. 82 вказаного Закону боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведених обставин справи вбачається, що виконавче провадження було закрито на підставі заяви стягувача, що не позбавляло його права повторного звернення. Діюче на той час законодавство, у такому випадку не покладало на державного виконавця обов`язок щодо скасування усіх застосованих обмежувальних заходів, але у разі їх скасування, виконання такої постанови проводилось за заявою боржника.

За відомостями відділу державної виконавчої служби оригінал виконавчого провадження знищений, але в базі даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень міститься дві постанови державного виконавця ДВС Оболонського РУЮ Ковальчук Т.П. від 12 листопада 2013 року про повернення виконавчого документу стягувану, зміст яких є відмінним в частині наявності пункту щодо припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення. При цьому в матеріалах справи відсутні дані про визнання неправомірною або не чинною жодної з цих постанов.

Представник ВДВС в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив обставини чинності обох постанов, вказав, що другою постановою були внесені виправлення у попередню.

Але такі твердження не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Внесення виправлень до постанови державного виконавця здійснюється шляхом винесення постанови про виправлення описки чи помилки, а не шляхом постановлення іншої за змістом постанови. До того ж до Державного реєстру вносяться остаточні рішення державного виконавця, які є чинними до їх скасування в установленому законом порядку.

При зверненні зі скаргою на дії державного виконавця Зуб Є.В., який був боржником у виконавчому провадженні, не ставив питання щодо правомірності дій внесення до державного реєстру двох постанов різних за змістом, не заявлені ним і вимоги про визнання неправомірною постанови від 12 листопада 2013 року, він просив про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту з його майна та зобов`язати ВДВС вчинити такі дії, тим самим визначивши межі розгляду справи.

Враховуючи наявність в державному реєстрі постанови державного виконавця від 12 листопада 2013 року, якою припинено чинність арешту майна боржника та інших заходів примусового виконання рішення, слід погодитися з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги щодо надання відділом державної виконавчої служби копії постанови, де відсутній пункт про припинення чинності арештів, як чинної, не можуть бути прийняті до уваги суду з огляду на те, що відсутні дані про визнання неправомірною постанови від 12 листопада 2013 року де наявний пункт про припинення арешту, а отже її чинність в установленому законом порядку не спростована. До того ж дії щодо видання іншої копії постанови, були вчинені відділом державної виконавчої служби після ухвалення судового рішення, що є предметом апеляційного розгляду, тобто не були предметом розгляду в суді першої інстанції і, відповідно, не підлягають розгляду в апеляційній інстанції.

Беручи до уваги вищевикладене, судом першої інстанції з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду відповідають вимогам чинного законодавства, а тому посилання в апеляційній скарзі про неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду вимогам закону, є безпідставними, а підстави для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 02 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: Я.В. Головачов

І.М. Вербова

Повний текст постанови складений 12 серпня 2019 року.