Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 215/3548/16-ц

провадження № 61-20718св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу у складі судді Демиденка Ю. Ю. від 03 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П., від 19 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», підприємство) про відшкодування моральної шкоди.

Позовну заяву мотивовано тим, що у період роботи на підприємстві у шкідливих умовах праці він отримав хронічні захворювання, які відповідно до акту розслідування від 07 лютого 2006 року виникли з вини роботодавця.

Висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 02 березня 2006 року йому первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності, а при огляді 29 вересня 2015 року - 70 % втрати професійної працездатності та ІІ групу інвалідності.

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності він змушений проходити численні медичні огляди та обстеження, обмежений у спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв`язки. За таких обставин позивач просив суд стягнути з відповідача 835 200 грн у рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 50 000 грн моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обов`язок відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку із отриманим ним професійним захворюванням. Оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача 02 березня 2006 року - дати встановлення висновком МСЕК втрати працездатності, то її відшкодування має здійснюватися саме відповідачем. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року змінено рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2017 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , зменшено цей розмір до 30 000 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, а тому наявні підстави, передбачені статтями 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи характер отриманого позивачем професійного захворювання і пов`язані з ним фізичні і моральні страждання, відсоток втрати ним професійної працездатності, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що наступили, ступінь втрати працездатності, який встановлено первинно, а саме 40 %, суд дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції та зменшив розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 50 000 грн до 30 000 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди до 01 червня 2006 року, тому він має право на її відшкодування з Фонду соціального страхування від нещасних випадків, а не з відповідача, як помилково вважали суди.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та зупинено виконання оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 210/3177/17.

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року поновлено касаційне провадження у цій справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 працював у на шахті «Гвардійська» публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» з 1998 року по 2005 рік на посаді підземного газоелектрозварювальника, а з 2005 року по 2006 рік на посаді підземного електрослюсаря.

Внаслідок шкідливих умов праці висновком МСЕК від 02 березня 2006 року позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% та третя група інвалідності до 01 січня 2007 року.

При повторному огляді 13 лютого 2014 року позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% та третя група інвалідності до 01 лютого 2016 року.

Висновком МСЕК від 29 вересня 2015 року ОСОБА_1 встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 70% та друга група інвалідності до 01 вересня 2017 року.

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання

від 07 лютого 2006 року, причиною професійного захворювання позивача є робота протягом восьми років в умовах шкідливих факторів, винними особами визнано адміністрацію шахти «Гвардійська», яка не виконала вимоги статті 13 Закону України «Про охорону праці».

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до статті

237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановивши, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини

ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, врахувавши, що право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло від 02 березня 2006 року - з дня встановлення висновком МСЕК втрати працездатності, суди попередніх інстанцій правильного застосували до спірних правовідносин положення статті 237-1 КЗпП України та дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок професійного захворювання, і стягнення моральної шкоди з роботодавця -

ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

При визначенні розміру моральної шкоди суди врахували обставини, які мають суттєве значення: характер, глибину і обсяг фізичних та душевних страждань, яких ОСОБА_1 постійно зазнає у зв`язку із хронічними професійними хворобами, значний відсоток втрати працездатності (70%), тяжкість вимушених змін його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру моральної шкоди у сумі 30 000 грн апеляційний суд дотримався засад розумності і справедливості та навів у рішенні відповідні мотиви.

Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 грудня

2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження

№ 14-597цс18) та у постанові від 20 листопада 2019 року у справі

№ 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19).

Необґрунтованими і такими, що суперечать нормам діючого законодавства, є доводи заявника про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров`я має нести Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, з огляду на таке.

Так, положення стосовно відшкодування Фондом потерпілим та членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, як страхової виплати містилися у Законі України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105) у первинній редакції (абзац четвертий статті 1, підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21, частина третя статті 28, частина третя статті 34). Дія цих положень зупинялася на 2006 та 2007 роки відповідно законами України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року № 3235-IV (пункт 27 статті 77) і «Про Державний бюджет України на 2007 рік»

від 19 грудня 2006 року № 489-V (пункт 22 статті 71).

Виключення із Закону № 1105 положень про віднесення відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей до складу страхових виплат і зміна суб`єкта відшкодування такої шкоди (з Фонду на роботодавця) відбулися згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року № 717-V (далі - Закон № 717), який набрав чинності 20 березня 2007 року.

Конституційний Суд України вже розглядав питання про відповідність статтям 1, 3, 8, частинам другій, третій статті 22, статтям 46, 48 Конституції України (конституційність) положень пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717, якими було скасовано право потерпілих на виробництві застрахованих громадян та членів їхніх сімей на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду, встановлене Законом № 1105 у первинній редакції.

Так, у рішенні від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 Конституційний Суд України встановив, що таким скасуванням право зазначених категорій громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац дев`ятий пункту 5 мотивувальної частини). Конституційний Суд України у вказаному рішенні також констатував, що такий розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене Конституційний Суд України дійшов висновку про відсутність підстав для визнання неконституційними положень Закону № 717, якими було скасовано право застрахованих громадян, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, гарантоване приписами Закону № 1105 у первинній редакції (абзац дев`ятий пункту 5 мотивувальної частини рішення

від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008).

Таким чином, Фонд, з дня встановлення позивачу МСЕК стійкої втрати професійної працездатності (березень 2006 року) не був суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснювалося відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань. Таким суб`єктом з 01 січня 2006 року є роботодавець.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 24 травня 2017 року було зупинено виконання судових рішень до закінчення касаційного провадження у справі, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для їх скасування, тому виконання рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого

2017 року у незміненій судом апеляційної інстанції частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2017 року у незміненій судом апеляційної інстанції частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня

2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович