Справа №731/160/19
Провадження №2/731/89/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2019 року Варвинський районний суд Чернігівської області

в складі судді Семенченка О.М.,

з участю секретаря Трохименко Т.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Варвинського районного суду Чернігівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні, -

В С Т А Н О В И В:

5 квітня 2019 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла зазначена позовна заява.

В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_3 посилається на те, що з 29 травня 1983 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 за її нотаріально засвідченою згодою уклав договір купівлі-продажу кватири за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі ст.ст. 60, 61, 65, 69, 71 СК України та ст. ст. 368, 372 ЦК України ОСОБА_3 просить визнати зазначену квартиру об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право спільної часткової власності на 1/2 частку зазначеної квартири.

Ухвалою суду від 21 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

2 серпня 2019 року позивачка ОСОБА_3 через канцелярію суду подала заяву про відшкодування судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 768,40 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності за участі представника ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_3 у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що в 1983 році він уклав шлюб з позивачкою ОСОБА_3 В 1990 році спірна квартира була надана йому в користування за місцем його роботи в Варвинській «Райсільгосптехніці». На той час його сім`я складалася з чотирьох осіб (він, дружина - відповідачка по справі, та два сини). Згодом підприємство припинило своє існування, а сім`я продовжувала проживати в квартирі. Ніяких документів щодо зазначеної квартири у нього не було. В 2015 році ним була куплена ця квартира в ТОВ «Варва ТД» за власні кошти за 5 тис. гривень. Відповідачка надала частково кошти на оформлення квартири. З 2017 року дружина припинила спільне проживання і переїхала в інший населений пункт. Вважає квартиру своєю особистою власністю, а тому хоче проживати в ній без позивачки.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що з 29 травня 1983 року позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 34).

10 червня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 35). Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу, №1009, виданий 10 червня 2015 року приватним нотаріусом Варвинського районного нотаріального округу Пушкарьовою-Гезердава Н.О.

У п. 10 договору передбачено, що покупець ОСОБА_2 на момент укладення договору перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , яка своєю заявою від 10 червня 2015 року, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом, дає свою згоду на купівлю вищевказаної квартири (а.с. 48-49).

З наведеного вбачається, що право власності на квартиру виникло у відповідача ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі з позивачкою ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2019 року у цивільній справі №199/2099/17, конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Оскільки в ст. 60 СК України закріплена презумпція спільної сумісної власності подружжя і відповідач цієї презумпції не спростував, тобто не надав ніяких доказів на підтвердження того, що квартира придбана за його особисті кошти, то позовні вимоги слід задовольнити.

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений нею судовий збір.

В позовній заяві зазначено, що до загального розміру судових витрат, які вона понесла і понесе, крім судового збору, входять також витрати на правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн, які були сплачені позивачем на рахунок Адвокатського об`єднання «Адвокатська контора «Логос» згідно за квитанцією № 0.0..1 від 29 березня 2019 року на виконання Договору про надання адвокатських послуг № 54 від 26 березня 2019 року та Додаткової угоди від 26 березня 2019 року до договору №54.

Відповідно до Договору №54 про надання правничої допомоги вартість послуг, наданих замовнику юридичною фірмою, визначається за домовленістю сторін і відповідно до актів приймання виконаних робіт та виставлених рахунків (а.с. 10-11).

Відповідно до Додаткової угоди до Договору №54 вартість послуг по наданню правничої допомоги по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні, супроводу і представництва інтересів в суді представником Юридичної фірми становить 3 000,00 грн, в тому числі досудова підготовка матеріалів справи, отримання витягів з Державного реєстру речових прав, складання позовної заяви та інших процесуальних документів, участь в суді першої інстанції (а.с. 12).

Факт надання позивачці правничої допомоги підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг №1 від 1 серпня 2019 року до Договору про надання правничої допомоги №54 від 26 березня 2019 року та розрахунком (кінцевим) витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 60).

Оплата послуг з надання правничої допомоги підтверджується оригіналом квитанції (а.с. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду від 29 жовтня 2018 року №199/2648/15, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, доказ про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Оскільки позивачем документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, доказ про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то з відповідача на користь позивача слід стягнути також витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі ст. ст. 60, 70 СК України, керуючись ст. ст. 137, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) в особі ОСОБА_1 (адреса місця роботи: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору, а також 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Варвинський районний суд Чернігівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Семенченко