КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 373/1612/18

номер провадження: 22-ц/824/8635/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Яворського М.А.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Земля Переяславщини»на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2019 року у складі судді Керекези Я.І., у справі за позовом приватного підприємства «Земля Переяславщини» до ОСОБА_1 , третя особа: Переяслав-Хмельницька районна державна адміністрація Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року приватне підприємство «Земля Переяславщини» (далі - ПП «Земля Переяславщини») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Переяслав-Хмельницька районна державна адміністрація Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що ПП «Земля Переяславщини» відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена СВК «Виповзький» №2 від 14 червня 2016 року є власником службового будинку, загальною площею 94,2 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 . Вказаний службовий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1549 га, що необхідна для його обслуговування.

Також ПП «Земля Переяславщини» відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена СВК «Виповзький» №2 від 14 червня 2016 року є власником комплексу, нежитлових будівель (зернові склади, комори, під навіс для зерна, приміщення вагової з навісом, ЗАВ-сушка «Сапфір»), загальною площею 9147,70 кв.м, що розташовані по АДРЕСА_1 . Вказані будівлі розташовані на земельній ділянці площею 1,2018 га.

Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_1 на земельній ділянці по АДРЕСА_1 влаштувала силосну траншею для зберігання кормів для худоби, а на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Виповзки зводить загін для худоби, та самостійно звільнити їх відмовляється, посилаючись на те, що вона є співвласником земель колективної власності бувшого СВК «Виповзький» і має право використовувати ці землі на свій розсуд.

Вказував, що у ПП «Земля Переяславщини» відсутні правовстановлюючі документи на спірні земельні ділянки. ПП «Земля Переяславщини звернулось до Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою та передачі спірних земельних ділянок у власність, однак позивачу було відмовлено з підстав невизначеності процедури переоформлення земельних ділянок, що знаходиться у колективній власності та рекомендовано звернутись до суду.

Позивач вважав, що на момент набуття права власності на будівлі і споруди, право власності на них перейшло до ПП «Земля Переяславщини» разом із земельними ділянками, розташованими під ними та призначеними для їх обслуговування.

З урахуванням наведеного, ПП «Земля Переяславщини» просило визнати за ним право власності: на земельну ділянку площею 0,1549 га, що призначена для обслуговування об`єктів нерухомого майна та ведення товарного сільськогосподарського виробництва під господарськими будівлями та дворами, на якій розташований службовий будинок, загальною площею 94,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку площею 1,2018 га, що призначена для обслуговування об`єктів нерухомого майна та ведення товарного сільськогосподарського виробництва під господарськими будівлями та дворами, на якій розташований комплекс нежитлових будівель (зернові склади, комори, навіс для зерна, приміщення вагової з навісом, ЗАВ-сушка «Сапфір»;), загальною площею 9147,70 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2019 року у задоволені позову ПП «Земля Переяславщини» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням судупершої інстанції, ПП «Земля Переяславщини» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинами справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції невірно оцінено докази, які визначають об`єкт права власності попереднього власника земельної ділянки, самого попереднього власника землі, предмет позову, суб`єктивний склад відповідачів та третіх осіб. Невірно визначено шляхи формування землі. Вказує, що суд першої інстанції невірно застосував ст.30 ЗК України, оскільки членам КСП надавалось право відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних паїв (часток) до ліквідації підприємства, не після його ліквідації виготовити один державний акт на хоч і не розпайовані сільськогосподарські угіддя. В результаті чого члени КСП стали б поіменно власниками сільськогосподарських угідь на праві спільної часткової власності на них, зареєструвавши свої частки. Однак таких дій бувші члени КСП не здійснили, що свідчить про добровільну відмову членів бувшого КСП від права власності на спірні земельні ділянки. Зазначає, що суд не дав належної оцінки тій обставині, що право власності на будівлі, під якими знаходяться спірні земельні ділянки перейшло до ПП «Землі Переяславщини» не від бувших членів КСП, а саме від юридичної особи, бувшого КСП, якому було видано державний акт на землю. В даному випадку позивач має право на отримання у власність спірну земельну ділянку на підставі ст.120 ЗК України, яка підлягає до застування у спірних правовідносинах.

Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 79-1, 120, 125 ЗК України та дійшов помилкового висновку про те, що чинне законодавство не передбачає в разі набуття іншого особою права власності на нерухоме майно, площа земельної ділянки під яким є частиною цілої земельної ділянки і не сформована в окрему одиницю з присвоєнням окремого кадастрового номеру, переходу права власності на неї.

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа: Переяслав-Хмельницька районна державна адміністрація Київської області, не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення судових повісток.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 від 04 лютого 1996 року, виданого Виповзькою сільською Радою народних депутатів Київської області, передано у колективну власність колективному сільськогосподарському підприємству «Промінь» (далі - КСП «Промінь») 1865,5 га землі для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення 2 сесії 22 скликання Виповзької сільської ради народних депутатів від 22 червня 1995 року.

Відповідно до розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області №123 від 03 березня 2000 року КСП «Промінь» реорганізовано у СВК «Виповзький».

Також встановлено, що право власності ПП «Земля Переяславщини» на службовий будинок загальною площею 94,2 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.20-21).

Право власності ПП «Земля Переяславщини» на комплекс, нежитлові будівлі (зернові склади, комори, під навіс для зерна, приміщення вагової з навісом, ЗАВ-сушка «Сапфір»), загальною площею 9147,70 кв.м, що розташовані по АДРЕСА_1 підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.22-24).

Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 27 листопада 2017 року за №14-17/д, площа земельної ділянки, необхідна для повноцінного обслуговування об`єкту нерухомого майна - службового будинку (житлового), що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 повинна становити не менше 0,1549 га (1549 кв.м), визначених площею та конфігурацією на схемі №1 в додатку №1 до висновку (а.с.27-35).

Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 27 листопада 2017 року за №15-17/д, площа земельної ділянки, необхідна для обслуговування об`єктів нерухомого майна - будівлі приміщення вісової з під навісом для вісової, будівлі зерноскладу-1 (новий), будівлі зернова комора (стара), будівля під навіс для зерна (критий тік), будівлі зерноскладу-2, будівлі зерноскладу-3, будівля ЗАВ-сушка (Сапфір), що знаходяться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 повинна становити не менше 1,2018 га (12018 кв.м), визначених площею та конфігурацією на схемі №1 в додатку №1 до висновку (а.с.36-46).

Листом Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області від 27 квітня 2018 року за № 06.01023/696 відмовлено ПП «Земля Переяславщини» у надані дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою та передачі земельних ділянок у власність у зв`язку з відсутністю процедури переоформлення права власності на земельну ділянку, що знаходиться у колективній власності під господарськими будівлями (а.с.48).

Відповідно до списку власників майнових паїв СВК «Виповзький», відповідач ОСОБА_1 є власником такого паю (а.с.49-57).

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань СВК «Виповзький» припинений 15 жовтня 2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позову ПП «Земля Переяславщини», суд першої інстанції виходив із його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , позивач ПП «Земля Переяславщини» зазначав, що відповідач не визнає право власності на спірні земельні ділянки за ним, перешкоджає йому у користуванні ними, відповідач влаштувала силосну траншею для зберігання кормів для худоби та зводить загін для худоби, самостійно звільнити їх відмовляється.

Однак таких доказів щодо дій відповідача позивач суду не надав.

Судом першої інстанції встановлено, що у судовому засіданні позивач не зміг пояснити, яке його право такими діями відповідача порушено, чим підтверджено наявність такого права у позивача та в чому полягає спір між ним та відповідачем.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги письмову заяву відповідача про визнання позову, оскільки саме по собі визнання відповідачем ОСОБА_1 , як колишнього члена КСП «Промінь», права власності позивача на належні цьому КСП земельні ділянки, не дає підстав для визнання права власності на земельні ділянки за позивачем, так як це порушує вимоги закону та інтереси інших осіб, зокрема, бувших членів КСП «Промінь».

Крім того, за змістом ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі №6-2225 цс16.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що спірні земельні ділянки не набули ознак об`єкта права власності, оскільки вони не сформовані, кадастрові номери не присвоєні, державна реєстрація не здійснена.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 79-1, 120, 125 ЗК України та дійшов помилкового висновку про те, що чинне законодавство не передбачає в разі набуття іншою особою права власності на нерухоме майно, площа земельної ділянки під яким є частиною цілої земельної ділянки і не сформована в окрему одиницю з присвоєнням окремого кадастрового номеру, переходу права власності на неї, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Отже, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, щопозивачем не надано належних та допустимих доказів його звернення до компетентних органів щодо оформлення права власності на земельні ділянки чи користування ними, а також доказів набуття цими земельними ділянками ознак об`єкта цивільних прав, наявності установчих документів або згоди власників земельних часток (паїв) щодо розподілу спірних земельних ділянок чи навіть ініціювання питання перед співвласниками. Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що відповідно до вимог законодавства, чинних на момент прийняття рішення, а саме, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10 липня 2018 року № 2498-УІІІ, суд не в праві замінювати собою органи самоврядування, що уповноважені розпоряджатись майном, про яке просить позивач, як і органи державної влади, до компетенції яких входить реєстрація прав на земельні ділянки, та визнавати за позивачем право власності за відсутності між сторонами спору про право цивільне.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про відмову і задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не правильно оцінено докази подані по справі, які визначають об`єкт права власності попереднього власника земельної ділянки, самого попереднього власника землі, предмет позову, суб`єктивний склад відповідачів та третіх осіб, а також не правильно визначено шляхи формування землі, є безпідставними, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем чинення перешкод з боку відповідача в користуванні спірними земельними ділянками.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Земля Переяславщини» залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді