Справа № 159/4278/19 Головуючий у 1 інстанції: Восковська О. А.
Провадження № 22-ц/802/1183/19 Категорія: 50 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 19.05.2000 р. до розірвання їх шлюбу у судовому порядку 26.07.19 р. Під час шлюбу у сторін народилось троє спільних дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спільні неповнолітні діти проживають з нею. Відповідач не бажає добровільно утримувати дітей, хоча має можливість заробляти, аліментних зобов`язань не має; не працює, хоча має несталий доход.

Просить позов задовольнити та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2019 року позов у даній справі задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки с. Скулина Ковельського району Волинської області на утримання неповнолітніх дітей:

-дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1100 грн щомісячно, починаючи з 31.07.19 р. та продовжуючи до досягнення цією дитиною повноліття;

-сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 300 грн щомісячно, починаючи з 31.07.19 р. та продовжуючи до досягнення цією дитиною повноліття;

-сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з 31.07.19 р. та продовжуючи до досягнення цією дитиною повноліття. В решті позову відмовлено. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави 768 грн 40 коп судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає рішення суду незаконним з підстав неправильного застосування норм матеріального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд не встановив факт проживання дочки ОСОБА_3 з ним і не врахував, що він повністю її утримує та безпідставно стягнув аліменти з нього на утримання дочки ОСОБА_3 . Судом також не взято до уваги, що він ніде не працює, доходи не є достатніми, має двох батьків пенсіонерів, яким теж треба надавати матеріальну допомогу. Погоджується сплачувати аліменти на двох неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1200 грн щомісячно на кожну дитину. Просить скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.09.2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відмовити в частині вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу відповідача. Зазначає, що вона дійсно на даний час проживає з синами в Івано - Франківській області. Дочка ОСОБА_3 не проживає з батьком і не перебуває на його утриманні, навчається на денній формі навчання в "Шацькому лісовому коледжі ім. В.В. Сулька", проживає у Шацьку , інколи приїзжає до бабусі, її матері, в с. Скулин. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 - скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 спроможний сплачувати в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей, які проживають з нею.

З матеріалів встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 19.05.2000 року, який рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 липня 2019 року між ними розірвано.

Під час перебування в шлюбі у сторін народилось троє дітей: дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Сторонами не заперечується, що сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають з матір`ю за фактичною адресою її проживання в с. Перерісль, Надвірнянського району, Івано - Франківської області.

Дочка ОСОБА_3 , 2003 року народження, з 01.09.2018 року є студентом 2 курсу 22 групи Державного вищого навчального закладу I-II рівня акредитації "Шацького лісового коледжу ім. В.В. Сулька", спеціальність "Лісове господарство", форма навчання денна, зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, інших осіб на утриманні не має, на обліку в службі зайнятості, як безробітний, не перебуває, Відповідач не позбавлений обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при стягненні аліментів на утримання дітей.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а саме, що він є здоровою працездатною особою, стан здоров`я та матеріальне становище дітей і дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на дітей - синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , при цьому визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі. Сума стягуваних аліментів відповідає інтересам та потребам дітей.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму задовольняє лише мінімальні потреби дитини.

Покликання відповідача на необхідність зменшення визначеного судом розміру стягнення аліментів на утримання синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі по 1200 грн. не беруться судом до уваги, оскільки розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку постійно змінюється у бік збільшення. Закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

Розмір стягуваних аліментів не є надмірним, а є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги з приводу перебування на утриманні відповідача батьків - пенсіонерів, належними доказами не підтверджені.

Рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання синів ОСОБА_4 , 2007 року народження, та сина ОСОБА_5 , 2012 року народження, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування немає.

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача аліментів в користь позивача на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходив з того, що дитина перебуває на утриманні матері.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Докази мають бути належними, допустимими та достовірними відповідно до ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України.

Позивач не зазначила і не подала до суду доказів проживання з нею і перебування на її утриманні дочки ОСОБА_3 . Напроти, з матеріалів справи вбачається, що дочка навчається в смт. Шацьк, не за місцем проживання батьків. Відповідач стверджує, що дочка перебуває на його утриманні, хоча докази про перебування на утриманні батька, як і докази перебування на утриманні матері, в матеріалах справи відсутні. Позивач не довела, що дочка ОСОБА_3 проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , 2003 року народження слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2019 року в даній справі в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: