ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 642/815/18

Провадження № 22-ц/818/3237/19

11 грудня 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря Чабан А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Територія виробництва»

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Територія Виробництва» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2019 року у складі судді Євтіфієва В.М. по справі № 642/815/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 : третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Територія виробництва» про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Територія виробництва» про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 06 червня 2011 року відповідач за 18 договорами купівлі-продажу придбав у ЗАТ «Харківенергоремонт» нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

нежитлові приміщення підвалу І, ІІ, загальною площею 38,8 кв. м., літ. «А-4»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 1а, 2, 3, 5-7, 11, 14-23, 25-28, ІІІ, ІV, VІ, площею 612,9 кв. м.; 2-го поверху № 29-44, 44а, 45-53, 99-108, VІІ, VІІІ, площею 615,7 кв. м.; 3-го поверху № 54-61, 61а, 62, 62а,63-67, 67а,68, 68а,69, 69а,70-73, ІХ,х площею 630,9 кв. м.; 4-го поверху № 76-82, 82А,83, 86-88, 91-95, 97, 98, ХІ, ХІІ площею 620,8 кв. м.; тех.поверху № 109-119, ХІІ, ХV, площею 265,7 кв. м., загальною площею 2 746,0 кв. м., літ. «А-4»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1 площею 58,5 кв. м., літ. «Б-2»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-25, 60, 61, ІІ, 26-33, 2-го поверху № 34-37, 39-44, 44а, 45-59, площею 5 553,5 кв. м., літ. «Б-2»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-4, загальною площею 381,6 кв.м., літ. «В-2»; нежитлові приміщення антресолі № 5, площею 132,1 кв. м.;2-го поверху № 6, площею 382,2 кв. м., літ. «В-2», загальною площею 514,3 кв. м.; нежитлові приміщення № 13-18, загальною площею 206,3 кв.м., літ. «Г-1»; нежитлові приміщення № 1-12, загальною площею 236,4 кв. м., літ. «Г-1»; нежитлове приміщення № 2, загальною площею 154,0 кв. м., літ. «Д-1»; нежитлове приміщення № 1, загальною площею 240,6 кв. м., літ. «Д-1»; нежитлові приміщення № 1, 2, загальною площею 65,2 кв. м., літ. «Е-1»; нежитлові приміщення № 4-10, загальною площею 232,0 кв. м., літ. «Е-1»; нежитлові приміщення 2-го поверху № 2-5, загальною площею 15,7 кв. м., літ. «К-2»; нежитлові приміщення № 1, загальною площею 64,9 кв. м., літ.«К-2»; нежитлові приміщення 2-го поверху № 3, 4, загальною площею 21,1 кв. м., літ. «О-2»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, загальною площею 23,4 кв. м., літ. «О-2»; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «И-1», площею 15,0 кв. м.; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «И-1», площею 15,0 кв. м.

05 вересня 2013 року приватним нотаріусом видано дублікати цих 18 договорів купівлі-продажу на підставі довіреності ОСОБА_2 від 29 серпня 2013 року на ім`я ОСОБА_3

19 вересня 2013 року на підставі 18 договорів дарування спірне майно було передано йому у власність.

19, 20 та 21 грудня 2013 року на підставі 18 договорів купівлі-продажу право власності на спірні нежитлові приміщення набуто ТОВ «Територія виробництва».

Рішенням Наро-Фомінського міського суду Московської області від 26 серпня 2015 року визнано довіреність від 10 вересня 2013 року, видану від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 , недійсною.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання 18 договорів дарування недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2016 року рішення суду частково скасовано: в частині визнання правочинів недійсними позов задоволено, а в частині витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про витребування спірного майна із чужого незаконного володіння скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позову про витребування майна з чужого незаконного володіння та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, а саме: витребувано із чужого незаконного володіння ТОВ «Територія виробництва» на користь ОСОБА_2 нерухоме майно. У задоволенні позову про визнання за ним праві власності на нежитлові будівлі, зобов`язання Реєстраційну службу ХМУК зареєструвати право власності на нежитлові приміщення відмовлено.

Судами встановлено, що оскільки представник, який укладав договори дарування, не мав на те належних повноважень, то недійсними договори визнано через недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 того Кодексу. На підставі недійсності договорів дарування спірне майно було витребувано у третьої особи (добросовісного набувача) з чужого незаконного володіння. З цієї підстави відповідачем було здійснено заходів щодо державної реєстрації права власності на спірне майно за собою. Наразі дані нежитлові приміщення зареєстровано на праві приватної власності за відповідачем.

Вважає, що у момент укладання договорів дарування дійсні сторони договорів, а не їх представники незалежно від чинності повноважень) мали на меті укладення зовсім іншого договору аніж дарування - договору купівлі продажу спірних нежитлових приміщень.

ОСОБА_2 видав йому розписку про отримання грошових коштів у сумі еквівалентній 200 000 доларів США за передання ним у власність ОСОБА_1 спірних приміщень, а ОСОБА_2 отримав у власність від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 200 000 доларів США за переданий ним товар - нежитлові приміщення.

Вважає, що визнання раніше правочину недійсним з однієї підстави не перешкоджає встановленню судом обставин та факту недійсності правочину з інших підстав.

Просить визнати недійсними удаваними договори дарування від 19 вересня 2013 року; визнати укладеним у простій письмовій формі договір купівлі продажу щодо відчуження від відповідача на користь позивача нерухомого майна: нежитлових приміщень підвалу І, ІІ, загальною площею 38,8 кв м., літ. «А-4»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 1а, 2, 3, 5-7, 11, 14-23, 25-28, ІІІ, ІV, VІ, площею 612,9 кв. м.; 2-го поверху № 29-44, 44а, 45-53, 99-108, VІІ, VІІІ, площею 615,7 кв. м.; 3-го поверху № 54-61, 61а, 62, 62а,63-67, 67а,68, 68а,69, 69а,70-73, ІХ,х площею 630,9 кв. м.; 4-го поверху № 76-82, 82А,83, 86-88, 91-95, 97, 98, ХІ, ХІІ площею 620,8 кв. м.; тех.поверху № 109-119, ХІІ, ХV, площею 265,7 кв. м., загальною площею 2 746,0 кв. м., літ. «А-4»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1 площею 58,5 кв. м., літ. «Б-2»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-25, 60, 61, ІІ, 26-33, 2-го поверху № 34-37, 39-44, 44а, 45-59, площею 5 553,5 кв. м., літ. «Б-2»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-4, загальною площею 381,6 кв. м., літ. «В-2»; нежитлові приміщення антресолі № 5,площею 132,1 кв. м.;2-го поверху № 6, площею382,2 кв. м., літ. «В-2», загальною площею 514,3 кв. м.; нежитлові приміщення № 13-18, загальною площею 206,3 кв. м., літ. «Г-1»; нежитлові приміщення № 1-12, загальною площею 236,4 кв. м., літ. «Г-1»; нежитлове приміщення № 2, загальною площею 154,0 кв. м., літ. «Д-1»; нежитлове приміщення № 1, загальною площею 240,6 кв. м., літ. «Д-1»; нежитлові приміщення № 1, 2, загальною площею 65,2 кв. м., літ. «Е-1»; нежитлові приміщення № 4-10, загальною площею 232,0 кв. м., літ. «Е-1»; нежитлові приміщення 2-го поверху № 2-5, загальною площею 15,7 кв. м., літ. «К-2»; нежитлові приміщення № 1, загальною площею 64,9 кв. м., літ.«К-2»; нежитлові приміщення 2-го поверху № 3, 4, загальною площею 21,1 кв. м., літ. «О-2»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, загальною площею 23,4 кв. м., літ. «О-2»; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «И-1», площею15,0 кв. м.; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «И-1», площею 15,0 кв. м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 за грошові кошти у сумі еквівалентній 200 000 доларів США, що станом на дату складання позовної заяви становить 5 650 000 грн. ; визнати недійсним укладений у простій письмовій формі договір купівлі продажу щодо відчуження від відповідача на користь позивача нерухомого майна: нежитлових приміщень розташованих за адресою: АДРЕСА_1 за грошові кошти у сумі еквівалентній 200 000 доларів США, що станом на дату складання позовної заяви становить 5 650 000 грн. ; застосувати наслідки недійсності договору купівлі продажу нежитлових приміщень шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі еквівалентній 200 000 доларів США, що станом на дату складання позовної заяви становить 5 650 000,00 грн. в якості компенсації вартості нерухомого майна: нежитлових приміщень розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. Фактичні обставини справи, що передували укладанню 18 договорів дарування від 19 вересня 2013 року встановлені рішеннями судів. 18 договорів купівлі-продажу від 19 вересня 2013 року вже визнані недійсними рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2016 року. Оригінал розписки від 17 вересня 2013 року, на яку посилається позивач , ним подано не було, а надано лише копію. Рішенням Жовтневого районного суду від 12 червня 2017 року нерухоме майно витребувано у ТОВ «Територія виробництва» на його користь. У ОСОБА_4 суд ніякого майна не витребував, не зобов`язував його повернути ТОВ «Територія виробництва» всі кошти отримані від продажу нерухомості.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2019 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 28 лютого 2018 року, яку змінену постановою Харківського апеляційного суду від 10 січня 2019 року.

Рішення мотивовано тим, що вимогами цивільного законодавства не передбачено такого способу захисту цивільних прав як визнання недійсним удаваний договір, який вже визнано недійсним. Договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та вважається укладеним з дня такого посвідчення, а тому розписка, в якій зазначено про отримання відповідачем від позивача коштів та передачу майна, не можна вважати укладеним договором.

В апеляційній скарзі ТОВ «Територія Виробництва» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Задоволення позовних вимог ОСОБА_1 призвело б до реального поновлення його порушених прав та повернення сторін у той стан, який реально існував до укладання спірних договорів дарування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_5 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

ТОВ «Територія виробництва» не є учасником тих подій, про які зазначає ОСОБА_1 в позовній заяві, а тому зазначення товариством підстав для задоволення позову або про порушення прав позивача з боку відповідача не є обґрунтованим.

Розписку від 17 вересня 2013 року він ніколи не складав ані власноручно, ані за допомогою комп`ютерної техніки. З ОСОБА_1 особисто не знайомий. Ніяких переговорів у період з моменту придбання нерухомості у 2011 року по 2013 рік включно з ОСОБА_1 не вів. Ніяких намірів продати чи подарувати нерухоме майно розташоване у АДРЕСА_1 у нього не було, у тому числі ОСОБА_1 .

Під час розгляду його позову про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння суд досліджував підстави набуття ОСОБА_1 права власності на всі вищевказані об`єкти нерухомості, законність вчинених дій. ОСОБА_1 було надано судом право надати до суду всі докази, які підтверджували законність придбання у свою власність нерухомого майна.

Перед тим як ОСОБА_1 підписав 18 договорів дарування приватним нотаріусом йому було роз`яснено значення цього правочину та встановлено наявність волі і волевиявлення особи щодо вчинення таких дій.

Твердження ОСОБА_1 після п`яти років з моменту вчинення правочину, тобто після закінчення строку позовної давності для договорів дарування, що сторони нібито приховували зовсім інший правочин, не відповідає його волевиявленню при вчиненні нотаріальних дій 19 вересня 2013 року та суперечить доказам по справі.

Судом вже був встановлений факт відсутності у нього волі відчужувати нежітлові приміщення у будь- який спосіб іншим особам, у тому числі передавати у будь-який спосіб свої права на це майно ОСОБА_1 , та факт того, що майно вибуло з власності не законно.

Вважає, що розписка, копію якої позивач надав до суду разом з позовною заявою, була надрукована за допомогою комп`ютерної техніки перед зверненням ОСОБА_1 до суду у 2017-2018 році з метою призупинити виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2017 року в частині витребування майна з незаконного володіння у ТОВ «Територія виробництва».

ОСОБА_1 як резидент України при перетинанні у вересні 2013 року кордону повинен був надати митному органу письмову декларацію щодо вивезення 200 000 доларів США з України, а також надати документи, які підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах), однак таких доказів не надано.

Але ОСОБА_1 таких доказів до суду як декларування у вересні 2013 року 200 000 доларів США при вивезенні їх за межі України не надав, та не надав документи, які підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах).

Позивачем не зазначено в чому саме полягають спричинені йому збитки, якщо ТОВ «Територія виробництва» не стягнула з нього кошти, які він отримав за договорами купівлі-продажу, і чому потрібно сторони повертати до первісного стану.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 06 червня 2011 року ОСОБА_2 за 18 договорами купівлі-продажу придбав у ЗАТ «Харківенергоремонт» вищевказані нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

19 вересня 2013 року на підставі 18 договорів дарування спірне майно було передано у власність позивачу.

19, 20 та 21 грудня 2013 року на підставі 18 договорів купівлі-продажу право власності на спірні нежитлові приміщення набуло ТОВ «Територія виробництва».

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2016 року визнано договори дарування від 19 вересня 2013 року, укладені ОСОБА_2 від імені якого діяв ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , недійсними. В частині витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про витребування спірного майна із чужого незаконного володіння скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2016 року витребувано із чужого незаконного володіння ТОВ «Територія виробництва» на користь ОСОБА_7 нерухоме майно, яке було предметом договорів дарування, які також були визнанні недійсними. У задоволенні позову про визнання за ним праві власності на нежитлові будівлі, зобов`язання Реєстраційну службу ХМУК зареєструвати право власності на нежитлові приміщення відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року рішення апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2017 року було залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що підстав для задоволення позову не вбачається.

За ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Порушення, невизнання або оспорювання права особи є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

ОСОБА_1 просить визнати недійсними удаваними договори дарування від 19 вересня 2013 року.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною третьою статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За нормами частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частинами першою, другою статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що між сторонами фактично виникли правовідносини купівлі-продажу , а не дарування, зовнішнє волевиявлення якого оформлено шляхом складання розписки. Однак, наслідки правочину досягнуто не було, кошти за нежитлові приміщення сплачені, а майно наразі перебуває у продавця.

ОСОБА_2 категорично заперечує щодо наявності договірних відносин між сторонами та складання розписки; зазначає, що він взагалі не був знайоми з позивачем , таку розписку ніколи не підписував.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано доказів щодо досягнення всіх істотних умов та укладання договору купівлі продажу майна.

Надані ОСОБА_1 договори про надання комунальних послуг(на постачання природного газу від 01 січня 2016 року, договір про розподіл природного газу від 16 листопада 2015 року , купівлі продажу електроенергії від 25 грудня 2015 року , договір на експлуатацію складових газової системи від 01 жовтня 2014 року, договір про вивіз побутових відходів від 10 січня 2014 року, договір про транспортування природного газу від 31 грудня 2014 року, договір про надання послуг з теплопостачання від 15 серпня 2014 року з калькуляційними розрахунками), укладені ТОВ «Територія виробництва» не є беззаперечною підставою вважати, що ОСОБА_2 бажав продати нежитлові приміщення.

Посилання на розписку від 17 вересня 2013 року як на підставу укладення договору купівлі продажу обґрунтовано не прийнято судом першої інстанції та не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки дана розписка є ксерокопією, оригінал такої розписки для огляду надано не було.

При цьому представник відповідача категорично заперечує і факт укладення такого договору, і написання розписки і факт підписання відповідачем цієї розписки.

Питання щодо відчуження майна вже було предметом судового розгляду та встановлено, що спірні нежитлові приміщення вибули з володіння ОСОБА_2 поза його волею.

Враховуючи, що відповідач категорично заперечує щодо укладення правочину та наявності наміру відчужувати майно, вважати, що наявні підстави для визнання його дійсним- не можна.

Підстави для застосування реституції також відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотримання вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Територія Виробництва» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2019 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко