КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/1268/19 головуючий у І інстанції: Гальонкіна Ю.С.
провадження 22-ц/824/7492/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., Сержанюка А.С., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Ярмак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період якого у них народилось двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 500 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 20 листопада 2013 року та до їх повноліття.

Вказує, що з часу призначення аліментів відповідач їх жодного разу не сплатив.

Разом з цим, визначеного розміру аліментів у 2013 році у 500 грн на кожну дитину на даний час не вистачає на повноцінне забезпечення дітей і він наразі є меншим ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, окрім того, його не вистачає для забезпечення дітей усім необхідним, підвищились ціни на продукти харчування та одяг.

Крім того, стверджує, що стан її здоров`я значно погіршився, вона перенесла дві операції на серці, на що була змушена витратити значні кошти. Натомість відповідач є фізично здоровим та працездатним, хронічними захворюваннями не страждає, має задовільне матеріальне становище та має змогу сплачувати аліменти у розмірі 2 000 грн на кожну дитину, що буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

При цьому, позивачка також вказує, що на виконанні у Дарницькому РВ ДВС м. Києва перебуває виконавчий лист № 753/19886/13 від 19 березня 2014 року, виданий Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дітей, які відповідач не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 жовтня 2018 року складає 58 333 грн 33 коп., що підтверджується наданим державним виконавцем розрахунком.

Просила збільшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня 2013 року з відповідача на утримання їх дітей, збільшивши їх розмір з 500 грн на кожну дитину щомісячно до 2 000 грн, а також стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом № 753/19886/13 від 19 березня 2014 року, виданим Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення аліментів на дітей.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року позов задоволено.

Збільшено розмір аліментів з 500 грн на кожну дитину щомісячно до 2 000 грн на кожну дитину щомісячно.

Стягнуто з ОСОБА_1 58 333 грн 33 коп. пені за прострочення сплати аліментів.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права та допустився порушення норм процесуального права.

Зазначає, що на даний момент в нього скрутне матеріальне становище та сплатити заборгованість він не може. Крім того, вказує, що має проблеми зі здоров`ям та має на утриманні неповнолітнього сина та дружину.

Посилаючись на вищезазначене просить перерахувати заборгованість та розстрочити платежі по її сплаті на 10 років, а також скасувати стягнення пені за існуючу заборгованість.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 погоджується з рішенням місцевого суду та вказує, що у відповідача є можливість сплачувати аліменти у відповідному розмірі, однак останній ухиляється від зазначеного, підстав для задоволення скарги не вбачає.

В судовому засіданні ОСОБА_2 , та її представник підтримали свою позицію, належним чином повідомлений ОСОБА_1 не з'явився.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що встановлений розмір аліментів не є достатнім для нормального фізичного, розумового, морального та соціального розвитку дитини, а відповідач, як працездатна особа, має можливість сплачувати аліменти у розмірі достатньому для забезпечення дітей усім необхідним для гідного життя, а враховуючи що відповідач жодного разу з часу призначення у 2013 році судом аліментів на дітей їх не сплатив і допустив наявність заборгованості то з нього підлягає стягненню пеня.

Судом першої інстанції встановлено, що з 25 квітня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня 2013 року (а.с.7-8).

Від шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9,10).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня 2013 року задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 20 листопада 2013 року і до досягнення ними повноліття.

На виконання рішення суду Дарницьким районним судом м. Києва 19 березня 2014 року видано виконавчий лист № 753/19886/13 про стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей, який пред`явлено стягувачем для примусового виконання до Дарницького РВ ДВС м. Києва.

Згідно з розрахунком державного виконавця заборгованість за аліментами ОСОБА_1 станом на 01 жовтня 2018 року становить 58 333 грн 33 коп. за період з 20 листопада 2013 року по 01 жовтня 2018 року.

04 жовтня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про те, що в період часу з 20 листопада 2013 року по теперішній час ОСОБА_1 злісно ухиляється від сплати аліментів на користь сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_3 , з правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 164 КК України.

10 жовтня 2018 року державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 183-1 КУпАП з приводу несплати аліментів, сукупний розмір яких перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідач добровільно будь-якого матеріального утримання своїм дітям не надає і аліменти, присуджені до сплати за рішенням суду, не сплачує, внаслідок чого утворився борг, який він також не погашає.

Згідно з довідками ДУ Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМН України пацієнтка ОСОБА_2 знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургічного лікування складних порушень ритму серця із рентгенопераційною з 04 червня по 05 червня 2018 року та з 13 по 14 липня 2018 року, де їй було двічі проведено оперативне втручання (а.с. 14-15).

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір аліментів підлягає збільшенню, оскільки його розміру не вистачає для забезпечення гармонійного розвитку доньки і сина, забезпечення їх харчуванням, одягом, лікуванням та іншим, фізичне здоров`я ОСОБА_2 значно погіршилось, а ОСОБА_1 є фізично здоровим та працездатним, хронічними захворюваннями не страждає, має задовільне матеріальне становище та має змогу сплачувати аліменти у збільшеному розмірі, крім того, з апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 влаштувався на постійне місце роботи та отримує стабільну заробітну плату, належних доказів на підтвердження скрутного матеріального становища ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості.

Як вбачається із постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15ц (провадження № 14-37цс18), неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, загальна сума пені за несплачені відповідачем аліменти у період з 2013 року по 2019 рік становить 568 370 грн 45 коп. (а.с. 18-26).

Місцевий суд правильно зазначив, що вказаний розрахунок здійснений за правилами, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15ц (провадження № 14-37цс18), а саме: при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів за кожен місяць окремо та кількість днів прострочення їх сплати в залежності від кількості днів у місяці за весь період прострочення (від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені) і її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення, оскільки статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені.

Відповідно до ст. 196 СК України про те, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості, а сума боргу відповідача за аліментами становить 58 333 грн 33 коп., то місцевий суд вірно вказав, що суму пені потрібно зменшити до суми боргу та стягнути з відповідача 58 333 грн 33 коп. пені за прострочення сплати аліментів.

Місцевий суд зазначив, що квитанційпро сплату аліментів боржником до державного виконавця не надавалися (а.с. 16-17).

Доводи апеляційної скарги, щодо невірності розрахунку пені колегія суддів відхиляє, оскільки він ґрунтується на заборгованості наявній до кінця 2018 року, належних доказів сплати аліментів у вказаний період матеріали справи не містять, підстав для зарахування долучених квитанцій не вбачається, а розрахунок проведений у відповідності до норм чинного законодавства.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про те, щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 березня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: