Справа № 541/453/19
Номер провадження 2/541/490/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 серпня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Пащенка Є.М.

позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина,

в с т а н о в и в:

01 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив, що вона 23 листопада 2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 382. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначила, що вона вже майже рік з чоловіком не проживають разом, між ними було припинено будь-які сімейні та шлюбні відносини, життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги, у них немає. Фактично сім`я припинила своє існування. Постійні сварки та непорозуміння з самих дрібних приводів в результаті привели до поступового погіршення взаємовідносин і як наслідок - до фактичного припинення шлюбних стосунків. Вона разом із дитиною проживає окремо. Дитина знаходяться повністю на її утриманні. Спільних інтересів з відповідачем немає, так само, як і наміру продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю, тому вона вважає, що подальше сімейне життя неможливе і такий шлюб суперечить як її інтересам, так і інтересам їхньої дитини. Спроби налагодити відносити позитивного результату не дали.

Також відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання спільної дитини.

Тому позивач просила розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 382. Також просила стягувати із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітків (доходів) з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, але не менше мінімальної суми встановленої законодавством для дитини відповідного віку.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги просила шлюб зареєстрований із ОСОБА_2 розірвати та стягнути аліменти на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача, з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, але не менше мінімальної суми встановленої законодавством для дитини відповідного віку. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « ОСОБА_1 ».

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково, на розірвання шлюбу погодився в частині стягнення аліментів позовні вимоги визнав у розмірі 1/6 частини посилаючись на те, що на даний час він ніде не працює, має незадовільний стан здоров`я, який потребує постійного медикаментозного лікування на підтвердження чого надав відповідну довідку. Зі слів відповідача на своє лікування в місяць він витрачає приблизно 1000 гривень (а.с. 33).

Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23 листопада 2013 року позивач ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 382 (а.с.6). Від цього шлюбу сторони мають дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю в АДРЕСА_1 (а.с. 7,8). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам дитини. Позивач ОСОБА_1 з 03 квітня 2019 року працює бухгалтером в Миргородській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 9 імені Івана Андрійовича Зубковського Миргородської міської ради Полтавської області і отримала заробітну плату за квітень-травень 2019 року о розмірі 7948,57 грн (а.с.28-29). Згідно довідки Амбулаторії ЗПСМ с.Петрівці КНП «Миргородський центр первинної медико-санітарної допомоги» Миргородської районної ради від 01 серпня 2019 року, відповідач перебуває на диспансерному обліку та потребує коштів для постійного медикаментозного лікування (а.с.33).

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказів щодо стану здоров`я та матеріального становища дітей, доказів матеріального становища відповідача по справі ОСОБА_2 , як платника аліментів, а також доказів перебування на утриманні у відповідача непрацездатних осіб та інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів - сторони суду не надали.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько( -ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

6) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, обов`язку відповідача утримувати неповнолітню дитину, принципу законності, суд приходить до висновку, що в силу ст.ст. 180-183 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини всіх видів його доходів щомісяця, починаючи з 01 березня 2019 року і до повноліття дитини.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, частково, суд виходить з того, що відповідач, як батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього оскільки відповідач має незадовільний стан здоров`я і потребує постійного медикаментозного лікування, а також на даний час тимчасово не працює .

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Оскільки позивач ОСОБА_1 заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем « ОСОБА_1 », суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище « ОСОБА_1 ».

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу в сумі 768 грн. 40 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (а.с. 1), який відповідно до пункту 1 частини 2 та частини 6 статті 141 ЦПК України підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог - що зумовлює стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь держави 576 гривень 30 копійок судового збору пропорційно до задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12,13,81, 141, 247, 259, 263-265,268 України, ст. 5 Закону України "Про судовий збір" cт.105, 110, 112, 113,114 180, 182 СК України, суд -

у х в а л и в :

Задовольнити частково позовну заяву ОСОБА_1 .

Шлюб, зареєстрований 23 листопада 2013 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргород реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 382, розірвати.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_1 ».

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти, у розмірі ј частини всіх видів його доходів щомісяця, починаючи з 01 березня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, однак не менше ніж мінімальний розмір встановлений чинним законодавством України на момент проведення стягнення .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати: судовий збір на користь держави в сумі 576 грн. 30 коп.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Миргородський міськрайонний суд.

Повний текст рішення виготовлено 13 серпня 2019 року.

Суддя: О. А. Городівський