Провадження № 2/761/2392/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

за участі секретаря Горюк В.А.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Ірпінської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. Мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 від якого народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.08.2012 р. шлюб між сторонами було розірвано. Починаючи з 2012 р., практично одразу після народження дитини, відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини, від її виховання. Відповідач не надає дитині доступу до культурних, духовних цінностей, інших речей, які є важливими для дитини і цьому віці та періоді зростання. Від народження дитини між батьком та сином відсутній будь - який психологічний, емоційний контакт. Відповідач не спілкується з дитиною, відсутній будь - який особистий контакт між ними, як то зустрічі, побачення, відсутнє спілкування телефоном, інтернетом тощо. Спорідненість між батьком та сином остаточно втрачена. Відомості про хворобу відповідача які б унеможливлювали спілкування з дитиною та участю у її житті відсутні, також невідомі і будь - які інші обставини, які б об`єктивно свідчили про неможливість виконувати батьківські обов`язки. Очевидно, що відповідач свідомо нехтує батьківськими обов`язками, а тому позивач просить суд позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

01.11.2018 року винесено ухвалу по відкриття провадження у справі та її розгляд відповідно до положень ст. 274 ЦПК України за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити не заперечували щодо покладення судових витрат на позивача в разі задоволення позову.

Представник позивача також просив суд зважити на те, що висновок наданий третьою особою щодо недоцільності позбавлення батьківських прав зроблений представниками Ірпінської міської ради з підстав не з`явлення відповідача на запрошення прибути на засідання комісії по розгляду питання позбавлення його батьківських прав.

Відповідач в судове засідання не з`явися, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Виклик до суду здійснювався у спосіб передбачений положеннями ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України.

Заяв та клопотань від ОСОБА_3 в адресу суду не надходило. Також відповідачем не подано і відзив на позовну заяву.

Представник Органу опіки та піклування виконкому Ірпінської міської ради просив розглянути справу за його відсутності згідно поданих документів та чинного законодавства. Зазначив, що проти позову заперечує.

Вислухавши пояснення та доводи сторони позивача, дослідивши надані докази, в тому числі і поясненням свідків, та надавши їм відповідну оцінку суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.08.2012 року.

Як вбачається з свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За результатами розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу судом було встановлено, що сторони з травня 2012 року припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство та проживають окремо.

В судовому засіданні позивач повідомила, що батько з 2012 року не спілкується з дитиною, не приймає участі у житті сина та не цікавиться його життям, не займається вихованням дитини. При цьому перешкоди у здійсненні передбачених законодавством обов`язків відсутні.

Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 21.02.2019 року, складеного фахівцями третьої особи, малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає разом із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1

В судовому засіданні було опитано свідка ОСОБА_5 , яка повідомила наступне. Вона є вчителькою ОСОБА_6 з 2017 року (з першого класу). ОСОБА_3 жодного разу не був у навчальному закладі не цікавився успіхами сина, не спілкувався з вчителями навіть телефоном. Сам ОСОБА_4 каже, що в нього немає батька.

Свідок ОСОБА_8 , яка є хрещеною ОСОБА_4 , зазначила в своїх поясненнях, що дитині було трохи більше одного року, коли розійшлися його батьки. З цього часу свідок не бачила відповідача, його не має у житті дитини. ОСОБА_4 не згадує про батька.

ОСОБА_10 , будучи допитаний як свідок пояснив, що є хрещеним ОСОБА_11 . Батька хлопчика - ОСОБА_3 свідок не бачив приблизно з 2013 року. Батько жодним чином не цікавиться життям сина, не допомагає, та взагалі, судячи з інформації соціальних мереж перебуває за межами Україні.

Разом з тим, 24.04.2019 р. виконавчим комітетом Київської міської ради прийнято рішення № 68/3 Про затвердження висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За висновком органу опіки та піклування, який було затверджено вищезазначеним висновком, питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 05.04.2019 року розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Комісія рекомендувала надати висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , враховуючи. Що позбавлення батьківських прав виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При цьому у висновку зазначено, що після припинення сімейних відносин між батьками малолітня дитина залишилась пооживати з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 21.02.2019 року службою у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради було обстежено умови проживання дитини. Для проживання, навчання та розвитку малолітнього ОСОБА_11 створені належні умови.

Членами комісії органом опіки та піклування було з`ясовано, і це вказано у висновку, що відповідно до характеристик зі школи та додаткових гуртків, де навчається дитина, позивач самостійно займається вихованням та утриманням сина. Батько ОСОБА_3 не відвідує дитину за місцем його навчання, шкільним життям сина не цікавиться.

Також у висновку третьої особи зазначено, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але враховуючи листі надіслані службою у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, батько дитини за вказаною адресою не проживає. Встановити місце проживання та отримати пояснення по справі від ОСОБА_3 не вдалося.

Сімейним Кодексом України, а саме ч. 1 ст. 150 передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан.

Приписами ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавленими батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінюватись, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, під час розгляду Дніпровським районним судом м. Києва справи про розірвання шлюбу встановлено, що батьки малолітнього ОСОБА_4 з травня 2012 року проживають окремо один до одного.

Під час розгляду даної справи встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що після припинення сімейних відносин ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь - яких відомості про те, що батько дитини - ОСОБА_13 виконує встановлений законом батьківський обов`язок, приймає участь в утриманні дитини, піклується про її здоров`я та розвиток, цікавиться життям сина та спілкується з ним.

Навпаки, пояснення свідків свідчать про те, що батько відсутній у житті дитини і не цікавиться останнім.

Так, суд цілком погоджується з зазначеним у висновку третьої особи твердженням, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька неможливо.

Проте, на переконання суду, встановлені під час розгляду справи обставини свідчать про те, що протягом декількох років поведінка батька була не змінна, він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

При цьому суд бере до уваги відсутність відомостей щодо наявності обставин, які об«єктивно унеможливлюють батькові спілкування з сином, прийняття участі у його житті.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що висновок третьої особи, долучений йо її представником до матеріалів справи не може бути покладений в основу прийнятого судом рішення.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності встановленої законом, відповідно до положень ст. 155 СК України.

Суд вважає за необхідне наголосити на приписах ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За встановлених обставин, беручи до уваги положення чинного законодавства України, з огляду на викладене в позові, докази отримані під час розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 самоусунувся від виховання дитини, а тому вважає за можливе задовольнити вимоги позивача.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, проте бере до уваги прохання позивпча покласти останні на неї..

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.2-5,11-13,133-141,196,200,258,259,263,268,352,354 ЦПК України, ст.ст. 150,155,164 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ) батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.08.2019 року.

Суддя: