ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1646/19 Номер провадження 22-ц/814/3136/19Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави, ухвалене 15 жовтня 2019 року у складі судді Парахіної Є.В.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 123 604,90 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з вересня 2013 року по серпень 2018 року перебувала з відповідачем в трудових відносинах. 31 серпня 2018 року була звільнена на підставі наказу від 30 серпня 2018 року № 76-К за власним бажанням згідно ч. 1 ст. 39 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку.

При звільненні їй не було виплачено вихідну допомогу у розмірі, встановленому законом. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 березня 2019 року, яке набрало законної сили 20 травня 2019 року, на її користь стягнуто заборгованість по вихідній допомозі при звільненні в сумі 28 036,89 грн. з вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів фізичних осіб.

Вказувала, що повний розрахунок був проведений з нею 27 травня 2019 року.

Вважає, що за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 31 серпня 2018 року по 27 травня 2019 року, на її користь з роботодавця має бути стягнуто її середній заробіток.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 123 604,90 грн. з вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів фізичних осіб.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду вмотивовано тим, що роботодавець допустив несвоєчасний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 117 КЗпП України є підставою для виплатити працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки, просив скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 02 вересня 2013 року по 31 серпня 2018 року перебувала в трудових відносинах з Полтавським кооперативним коледжем Полтавської облспоживспілки, працювала на посаді викладача юридичних дисциплін та була звільнена за власним бажанням за ч. 1 ст. 39 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку (ст. 44 КЗпП України), що підтверджується довідкою, виданою Полтавським кооперативним коледжем Полтавської облспоживспілки № 446 від 21 вересня 2018 року, копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 та витягом з наказу № 76-К від 30 серпня 2018 року про звільнення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 березня 2019 року задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення недонарахованої вихідної допомоги при звільненні та стягнуто з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки на її користь заборгованість по вихідній допомозі при звільненні в сумі 28 036,89 грн. з вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів фізичних осіб.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2019 року апеляційну скаргу Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 березня 2019 року залишено без змін.

Як вбачається з виписки АТ КБ «ПриватБанк» по картці/рахунку НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору клієнта ОСОБА_1 за період 27 травня 2019 - 28 травня 2019 року, Полтавським кооперативним технікумом їй 27 травня 2019 року перераховано суму невиплаченої вихідної допомоги при звільнення в сумі 22 459,37 грн.

Факт виплати 27 травня 2019 року невиплаченої вихідної допомоги при звільнення визнається відповідачем.

Згідно довідки Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки б/н від 31 серпня 2018 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 у період з 01 червня 2018 року по 31 липня 2018 року становить 682 грн. 90 коп. За період з 01 вересня 2018 року по 26 травня 2019 року включно час затримки виконання рішення суду становить 181 робочий день (у вересні 2018 року - 20 днів, у жовтні 2018 року - 22 дні, у листопаді 2018 року - 22 дні, у грудні 2018 року - 20 днів, у січні 2019 року - 21 день, у лютому 2019 року - 20 днів, у березні 2019 року - 20 днів, у квітні 2019 року - 20 днів, у травні 2019 року - 16 днів).

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про наявність підстав для відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, умовою настання відповідальності, передбаченою ст. 117 КЗпП України є невиплата з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Факт такої невиплати встановлено рішенням суду, що набрало законної сили, а саме рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 березня 2019 року.

Факт повного розрахунку з позивачем лише 27 травня 2019 року підтверджується наявними у справі доказами та фактично визнається відповідачем.

Доводи апелянта про те, що вихідна допомога не входить до складу заробітної плати не заслуговують на увагу, оскільки стаття 116 КЗпП України встановлює обов`язок роботодавця по сплаті всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, а не лише заробітної плати.

Той факт, що місцевим судом в мотивувальній частині рішення помилково зазначено, що вихідна допомога є частиною заробітної плати, жодним чином не впливає на правове регулювання спірних правовідносин ст.ст. 116, 117 КЗпП України. Допущена формальна помилка не тягне за собою неправильного вирішення справи.

Посилання апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставним.

Конституційний Суд України в рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року встановив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку із положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних сум при звільненні, фактично з ним розрахувався.

Таким чином, враховуючи, що повний розрахунок з позивачем було здійснено лише 27 травня 2019 року, то ОСОБА_1 звернулась до суду в межах строку, визначеного ст. 233 КЗпП України, який тривав до 27 серпня 2019 року включно.

Необґрунтованими також є доводи апелянта про зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

Частиною 2 ст. 44 ЦПК України визначено перелік діянь, які можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами. Відповідачем не було зазначено, які саме діяння позивача свідчать про зловживання процесуальними правами, а також яким чином це могло вплинути на законність ухваленого судом рішення.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Л.М. Хіль