ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/2166/18Головуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М.
Провадження № 22-ц/817/1193/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря -Кантицької О.І.

та сторін -апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Волинець С.А.; представника відповідача адвоката Боднар О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 596/2166/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2019 року, ухваленого суддею Митражик Е.М., повний текст рішення складений 9 жовтня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, визнання права власності на виділене майно та припинення спільної часткової власності, -

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , у якому після уточнення позовних вимог просила виділити їй в натурі 53/100 частки спільного будинковолодіння АДРЕСА_1 , як новоутворений об`єкт нерухомого, а саме житловий будинок літ "А": підвал ІІ площею - 8.4 кв.м., підвал ІІІ площею - 6.3 кв.м.,, кімната 2-1 площею - 13,4 кв.м., кімната 2-2 площею - 15,7 кв.м., кухня 2-3 пл. - 9,5 кв.м., веранда ІІ площею - 8,3 кв. м., або загальна площа - 61,6 кв.м., в тому числі житлова - 29,1 кв.м., а також 1/2 частину стайні - літ "Б"; 1/2 частину стодоли - літ "В", 4 огорожі - 1 по АДРЕСА_1 та визнати право власності на виділене майно. Припинити право спільної часткової власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Залишити у спільному користуванні сторін коридор І площею 8,4 кв.м., колодязь - "к", ворота 3.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Копичинецької державної нотаріальної контори від 17.08.1993 року, вона є власником 53/100 частини вищевказаного житлового будинку, яке зареєстроване 21 грудня 1994 року з визначенням конкретних приміщень, а саме: підвал ІІ площею - 8,4 кв.м.; підвал ІІІ площею - 6,3 кв.м.; кімната 2-1 площею - 13,4 кв.м.; кімната 2-2 площею 15,7 кв.м.; кухня 2-3 площею - 9,5 кв.м.; веранда ІІ площею - 8,3 кв.м., коридор "1" - 8,4 кв м загального користування, стайні 1/2 - літ. «Б»; 1/2 частки стодоли літ. «В»; огорожі "2" - 1/2 . Загальна площа будинку - 65,8 кв.м., житлова - 29,1 кв.м.

Рішенням виконкому Гадинківської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області № 14 від 17.05.2018 року виділено в окремий об`єкт нерухомого майна 53/100 частини житлового будинку із спорудами шляхом присвоєння поштової адреси № 9-А.

Іншим співвласником 47/100 частини даного будинковолодіння є відповідач по справі ОСОБА_2 .

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, визнання права власності на виділене майно та припинення спільної часткової власності - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Гусятинського районного суду від 30 вересня 2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що підставою для звернення до суду стала та обставина, що спірне домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності сторонам у справі та належить відповідно у частках 53/100 їй та 47/100 - ОСОБА_2 Частки у спільній власності сторонами не заперечуються та знайшли своє підтвердження матеріалами справи та не спростовано доводами суду.

Згідно планування будинку АДРЕСА_1 , частина будинку якою користується позивач і, частина будинку якою користується відповідач є ідентичними по розміру житлових і нежитлових приміщень та по плануванню з двома окремими входами (виходами) з наявністю спільного коридору.

Також, у відповідності з висновком місцевого органу технічної інвентаризації від 09.08.2017 року № 695 стверджується те, що за технічними показниками об`єкт може бути поділено.

Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що внаслідок розподілу не буде завдано непоправної шкоди господарському призначенню майна, та немає необхідності відступу від розміру ідеальних часток співвласників, і як наслідок сплати грошової компенсації.

Враховуючи вимоги ст. 183, 358, 364 ЦК України суд повинен дійти висновку про те, що виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначив, що суд першої інстанції належно дослідив обставини справи та дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені. Так, після виділу частки зі спільного нерухомого майна в натурі в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласників, мати окремий вихід, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Апелянт просить виділити їй 1/2 стайні - літ "Б", 1/2 стодоли - літ "В", однак не зазначає, яку саме частину вищевказаних споруд просить виділити: праву чи ліву, чи якусь іншу, не зазначає яким саме способом та де саме має бути облаштований окремий вхід у приміщення, тобто яким чином це має бути виділено в натурі. Також, апелянт просить залишити у спільному користуванні коридор І пл. 8,4 кв.м. - що робить неможливим виділ її частки, адже саме такий порядок користування приміщення існує між сторонами тривалий час.

Висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 09.08.2017 року № 695, виданого Чортківським обласним комунальним міжрайонним бюро, засвідчено можливість поділу будинковолодіння, проте, вважає, що такий висновок не відповідає дійсності, адже в будинку відсутні самостійні ізольовані виходи для кожного власника, немає та не передбачено можливості облаштування окремих входів у 1/2 стайню літ "Б" та 1/2 стодоли літ "В".

Наявність самостійного ізольованого виходу для кожного власника є обов`язковою умовою при виділі в натурі частки житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться у спільній частковій власності. ОСОБА_1 не довела, що існує технічна можливість виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку, з ізольованими жилими та підсобними приміщеннями з самостійними виходами, яка відповідає розміру часток у приватній власності.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Волинець С.А. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_2 адвокат Боднар О.В. апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, зіславшись на доводи, викладені у відзиві.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено, що існує технічна можливість виділення кожній із сторін відокремленої частини спірного будинку з ізольованими жилими та підсобними приміщеннями із самостійними входами, яка відповідає розміру їх часток у приватній власності. Клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи не надходило.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Судом встановлено, що відповідно до копії договору дарування від 17.08.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Копичинецької державної нотаріальної контори за реєстрованим в реєстрі за № 270, зареєстрованого в Чортківському міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за реєстровим написом № 1 в реєстровій книзі № 1 21.12.1994 року, ОСОБА_1 є власником 53/100 частини жилого будинку з господарськими будівлями (а.с.7-8).

Із копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Чортківського обласного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації станом на 03.08.2018 року вбачається, що загальна площа 53/100 частки житлового будинку в АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 - становить 65,8 кв. м, житлова - 29,1 кв. м (а.с.9-12).

Рішенням виконавчого комітету Гадинківської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області № 14 від 17.05.2018 року виділено в окремий об`єкт нерухомого майна 53/100 частин житлового будинку, господарських будівель та споруд і присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 (а.с.13).

ОСОБА_2 є власником 47/100 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд в АДРЕСА_1 , загальною площею 88,5 кв. м, житловою 42,7 кв. м: підвал - 10,7 кв.м.; кімната 1-1 площею - 13,6 кв.м.; кухня 1-2 площею 10,9 кв.м, коридор "1" загального користування, площею 8,4 кв м , а також: 1/2 частки стайні літ. «Б»; 1/2 частки стодоли, 1/2 огорожі, що стверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Гусятинським районним бюро технічної інвентаризації станом на 18.02.2000 року, що стверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25366438, виданого Гусятинським районним комунальним бюро технічної інвентаризації 19.02.2010 року та копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ №013349, виданого виконавчим комітетом Гадинківської сільської ради від 19.02.2019 року (а.с.47-54). Загальна площа 39,4 кв.м., житлова площа - 13,6 кв.м.

В апеляційній інстанції встановлено, що сторони користуються спільним коридором "1" площею 8,4 кв. м, який є їх спільним входом у належні їм частки у житловому будинку, а також спільними входами до стайні та стодоли на протязі тривалого часу і ніяких непорозумінь не виникало, що ними не заперечується.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно норм ст. 364 ЦК України кожен зі співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 6 постанови Пленуму ВС України від 4.10.1991 №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" - при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідні роз`яснення щодо порядку проведення поділу містяться в постанові Пленуму, зокрема, в п.7 цієї постанови зауважено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Оскільки мова йде про виділ відокремлених частин майна, слід керуватися тими ж вимогами, що й у виділі в натурі частки із спільної часткової власності одним із співвласників. Що стосується будинку (квартири), то це можливо, коли кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку (квартири) з ізольованими жилими та підсобними приміщеннями з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або якщо наявна технічна можливість переобладнати будинок (квартиру) в ізольовані квартири.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 просить провести реальний поділ спірного будинковолодіння на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, виготовленого Чортківським обласним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації за № 695 від 09.08.2017 року, відповідно до якого за технічним показниками об`єкт нерухомого майна, а саме 53/100 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що в АДРЕСА_1 , може бути виділено приміщення: 1/2 ч. коридору І площею - 4,2 кв.м.; підвал ІІ площею - 8,4 кв.м.; підвал ІІІ площею - 6,3 кв.м.; кімната 2-1 площею - 13,4 кв.м.; кімната 2-2 площею 15,7 кв.м.; кухня 2-3 площею - 9,5 кв.м.; веранда ІІ площею - 8,3 кв.м, 1/2 частки стайні літ. «Б»; 1/2 частки стодоли літ. «В»; огорожа - 2; ворота - 3; 1/2 частки криниці - «к»; а ОСОБА_2 - 47/100 частини: 1/2 ч. коридор І площею - 4,2 кв.м.; підвал - 10,7 кв.м.; кімната 1-1 площею - 13,6 кв.м.; кухня 1-2 площею 10,9 кв.м, 1/2 частки стайні літ. «Б»; 1/2 частки стодоли літ. «В»; літня кухня літ. «Г»; огорожа - 1; ворота - 4; 1/2 частки криниці - «к» та згідно довідки № 696 від 09.08.2018 року, виданої Чортківським обласним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації поділ вищевказаного житлового будинку на новостворені об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , проводиться без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення (а.с.14-18).

Як вбачається із позовної заяви та пояснень ОСОБА_1 в апеляційній інстанції, що фактично спірними залишаються коридор 1 площею 8,4 кв. м, стайня під літ "Б" та стодола під літ "В", де їм належить по 1/2 частині, але якими користуються спільно із відповідачем тривалий час і які вона просить поділити їх в натурі, зіславшись на висновок Чортківського БТІ № 695 від 09.08.2017 року. Однак суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційна інстанція, правильно не взяв до уваги висновок БТІ, оскільки в ньому відсутня технічна можливість виділення для кожної сторони відокремленої частини будинку та господарських будівель із самостійним входом, яка відповідає розміру їх часток у приватній власності. Висновок не відповідає вимогам законодавства, зокрема, п. 6,7 постанови Пленуму ВС України від 4.10.1991 №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок", а також те, що проведення реального поділу будинковолодіння не входить в компетенцію БТІ.

ОСОБА_1 клопотання щодо проведення судової будівельно-технічної експертизи на можливі варіанти поділу спірного будинковолодіння із зазначенням конкретних ізольованих входів не заявляла.

Що ж стосується поділу по 1/2 частині криниці, то ОСОБА_1 в апеляційній інстанції усно відмовилась від поділу, оскільки, як пояснила вона, криниця побудована ще дуже давно, знаходиться за межами їх будинкоколоводіння і нею користуються ще інші сусіди.

У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ч.2 ст. 89 ЦПК України).

Проаналізувавши матеріали справи, суд першої інстанції підставно прийшов до переконання щодо не порушення прав позивачки на користування належними їй на праві власності 53/100 частки спірного будинковолодіння, яке є у спільній частковій власності, а також не доведено, що існує технічна можливість виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку з ізольованими жилими та підсобними приміщеннями з самостійними входами саме спільного коридору, стайні та стодоли, так, як висновок БТІ, на який посилається позивачка, фактично вказує на ідеальні частки, а не реальний поділ.

Що ж стосується відмови у припиненні права спільної часткової власності на спірне будинковолодіння, то висновок суду є вірним, оскільки позовні вимоги про визнання права власнсоті на виділене майно і припинення спільної часткової власності є взаємопов`язаними та випливають із вимог про виділ частки в натурі, яка перебуває у спільній частковій власності у задоволенні якої відмовлено.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Вірним є висновок суду щодо стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 витрат за правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Відповідно до ст. 137 ч 1-3 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 133 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витрати.

Про те, що ОСОБА_2 уклав договір із адвокатом Боднар О.В. і здійснив оплату за її послуги свідчать: ордер серії ТР №031535 від 14.03.2019 року, квитанція №0.0..1 від 19.04.2019 року в сумі 3000 грн., акт виконаних робіт від 25.04.2019 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи були предметом дослідження суду першої інстанції, який дав їм належну та правову оцінку, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2019 року - залишити без зміни.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак