Номер провадження: 22-ц/813/1389/19
Головуючий у першій інстанції Турецький О. С.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі базового відділення Одеської обласної дирекції, про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

30 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою про визнання правочину недійсним, в якій зазначає, що 11 січня 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування, відповідно до умов якого відповідач-1 прийняла в дар двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 11 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем-1 було укладено кредитний договір № 014/0077/85/74493, згідно якого відповідач-1 отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 348 450,00 доларів США, з метою забезпечення якого між відповідачами було укладено іпотечний договір від 11.05.2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2011 року визнано недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , від 11.01.1995 року; рішення набрало законної сили 19.12.2011 року, у звязку з чим право власності відповідача-1 на вказану квартиру було припинено. Також позивач посилається на ч.1 ст. 236 ЦК України, відповідно до якої, нікчемним правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, та згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, тобто відповідач-1 передала в іпотеку майно, яке їй на праві власності не належало. У звязку з чим, просить суд договір іпотеки від 11 травня 2007 року визнати недійсним; скасувати заборону відчуження нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладену ОСОБА_3 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу від 11.05.2007 року; виключити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 4943248, що належало на праві власності ОСОБА_2 та судові витрати покласти на відповідачів (т.1, а.с.2-6).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2013 року було вирішено позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі (т.1, а.с.61-64).

10 травня 2017 року до Апеляційного суду Одеської області надійшла апеляційна скарга Єгорова Д.С. представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на рішення суду від 14 листопада 2013 року, в якій зазначає, що з вказаним рішенням не погоджується, вважає його необгрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав: по-перше, Одеська обласна дирекція ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» належним чином про дату та місце розгляду цивільної справи не сповіщувалось; по-друге, суд першої інстанції не звернув уваги на факт того, що дана справа стосувалась предмета іпотеки за іпотечним договором, який виступав в якості забезпечення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/0077/85/74493 від 11.05.2007 року. Також апелянт посилається на ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», якою передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави яка зазначена в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2013 року, положення зазначеної норми не містять; до того ж на момент укладення договору іпотеки від 11 травня 2007 року, предмет даного договору належав іпотекодавцю на праві приватної власності, а тому жодних порушень з боку банку чи ОСОБА_2 здійснено не було. У зв`язку з чим, апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (т.1, а.с.122-123). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30.06.2017 року було відкрито апеляційне провадження (т.1, а.с.138) та ухвалою від 30.06.2017 року справу було призначено до розгляду (т.1, а.с.139).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду

В судовому засіданні представник відповідача Жуков Т. апеляційну скаргу підтримав. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги з врахуванням предмету та підстав заявленого позову в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення першої інстанції виходив з того, що в 2011 році ОСОБА_4 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору дарування від 11.01.1995 року квартири АДРЕСА_2 недійсним. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2011 року (головуючий суддя Нікітіна С.Й., справа № 2/1522/11867/11) вищевказаний позов було задоволено та визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 11.01.1995 року. Рішення суду набрало законної сили 19 грудня 2011 року.

28 травня 2012 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_2 , про що свідчать витяг про державну реєстрацію прав від 28.05.2012 року (номер запису 2123 в книзі 175доп-130) та відмітка на звороті договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30 листопада 1994 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Як зазначив суд першої інстанції, договір дарування, на підставі якого ОСОБА_2 набула право власності на іпотечну квартиру був визнаний недійсним Приморським районним судом м. Одеси. Зазначене рішення набрало законної сили 19 грудня 2011 року. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України, незалежно від дати набрання чинності рішенням суду, зазначений договір є недійсним з моменту його вчинення, тобто з 11 січня 1995 року. Отже, даний договір, на думку суду першої інстанції не створював ніяких правових наслідків, в тому числі щодо набуття права власності ОСОБА_2 на іпотечне майно. Таким чином, суд першої існтцніїї прийшов до висновку, що 11 травня 2007 року під час укладення договору іпотеки між відповідачами ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було порушено право власності позивачки на квартиру під номером АДРЕСА_2 . Порушення права власності полягає у тому, що в іпотеку можна передати лише те майно, що належить іпотекодавцю на праві власності або може належати йому в майбутньому, а ОСОБА_2 передала в іпотеку майно, яке їй на праві власності не належало. Відповідно суд першої задовольнив позовні вимоги.

Разом з тим, з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11.12.2017 року (головуючий суддя Погорєлова С.О., судді Калараш А.А., Заїкін А.П.) вказане рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2011 року було скасовано в задоволенні позову відмовлено (т.1, а.с. 247-249). При цьому колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу без залучення до участі у справі апелянта - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», вирішив питання стосовно прав та обов`язків Банку без його участі у справі, чим порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки оспорюване в межах цього провадження рішення фактично грунтувалось на вказаному скасованому рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2011 року (т.1, а.с. 22) та встановлених ним юридичних фактів, то його скасування призводить до необхідності скасування Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2013 року, оскільки правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні - відпадіння створеної штучної презумпції щодо права власності на іпотечне майно призводить до відновлення правого стану, яке існувало до винесення скасованого судового рішення від 06.12.2011 р.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а суд першої інстанції в процесі розгляду справи неповно встановив обставини, які мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, що в результаті призвело до неправильного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог на підставі ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2013 року скасувати, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 20 грудня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

07.11.2019 року м. Одеса