ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 390/380/19

провадження № 22-ц/4809/1195/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорова С. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Деменко О. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НИВА - 2010»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НИВА - 2010» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області (суддя Квітка О. О.) від 28 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

18 березня 2019 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Любченко В. М., звернувся до суду з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НИВА-2010» (даті - ТОВ «Нива-2010») про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,89 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. 01 листопада 2009 року між ОСОБА_1 та СВК «Нива» Кіровоградського району (правонаступником якого є ТОВ «НИВА-2010») укладено договір оренди належної позивачу землі. Строк дії договору 15 років, починаючи з дати його державної реєстрації, тобто з 29 липня 2010 року. Відповідно до розділу 4 договору оренди землі відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, не пізніше 31 грудня кожного року. Однак відповідач порушив зобов`язання щодо своєчасності сплати орендної плати у 2017 та 2018 роках. Послуг в рахунок орендної плати, передбачених розділом 4 договору, за цей період він від відповідача також не отримував. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд розірвати договір оренди землі укладений між ним та відповідачем.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 травня 2019 року позов задоволено. Суд розірвав договір оренди землі, укладений 01 листопада 2009 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Нива-2010», зареєстрований 29 липня 2010 року у Кіровоградському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» за № 62, а також стягнув з ТОВ «Нива-2010» на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати в розмірі 768 грн. 40 коп.

Суд мотивував своє рішення тим, що відповідачем порушені умови договору оренди землі, в частині зобов`язання сплати ОСОБА_1 орендної плати за 2017-2018 роки, що є підставою для розірвання договору оренди землі.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі (с. 47-78) відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги відповідач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішення, не надав оцінку доказам відповідача про сплату орендної плати за 2017-2018 роки поштовим переказом, тобто виконання ТОВ «НИВА-2010» зобов`язання за місцем проживання кредитора, що узгоджується з вимогами п. 4 ч. 2 ст. 532 ЦК України, оскільки неодноразові звернення до позивача з запрошенням з`явитись до бухгалтерії Товариства для отримання орендної плати були ним проігноровані.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Позивач своїм правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Позиції сторін, висловлені у судовому засіданні суду апеляційної інстанції

Представник відповідача - адвокат Тупало М. П. підтримав апеляційну скаргу та надав усні пояснення. Їх суть зводиться до того, що відповідачем належним чином виконано зобов`язання щодо сплати орендної плати перед позивачем за період 2017-2018 року у строки, передбачені п. 4.5 договору оренди.

Позивач, повідомлений належним чином про час, дату і місце розгляду справи, в судове засідання особисто не з`явився.

Представник позивача - адвокат Любченко В. М. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає їх безпідставними, а рішення суду першої інстанції - законним, обґрунтованим і справедливим.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1 , виданий 21 листопада 2005 року, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності, земельна ділянка площею 4,89 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (с. 7).

01 листопада 2009 між ОСОБА_1 і СВК «НИВА» Кіровоградського району (правонаступником якого є ТОВ «НИВА-2010») укладено договір оренди вищезазначеної землі, який зареєстровано 29 липня 2010 у Кіровоградському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» за № 62 (с. 5-6).

Згідно із розділу 4 зазначеного вище договору орендар сплачує земельний податок за використання земельної ділянки у встановлений законодавством України термін та розміри. Розмір орендної плати за кожен рік використання земельної ділянки складає три відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості орендованої земельної ділянки (паю). Орендна плата може бути проведена с/г продукцією, в еквіваленті 3 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості орендованої земельної частики (паю). По замовленню орендодавця орендар проводить послуги в рахунок розрахунку за користування земельною ділянкою: оранку присадибної земельної ділянки, доставку соломи, сіна, інші послуги по собівартості на момент надання послуг. Орендар проводить розрахунки протягом терміну, зазначеному в договорі, але не пізніше 31 грудня кожного року. Орендар за погодженням з орендодавцем може перенести строки сплати, але не більше ніж на місяць. Орендар сплачує передбачені чинним законодавством податки самостійно.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми отриманих доходів в період з 01 січня 2015 по 31 грудня 2017 роки, в 2015 та 2016 роках ОСОБА_1 нараховано та виплачено від ТОВ «НИВА-2010» доходи від надання майна в лізинг (оренду - суд) і додаткове благо, а в 2017 році будь-яких доходів від ТОВ «НИВА-2010» позивачу не нараховано і не сплачено (с. 8).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків за №1290 від 27 лютого 2019 року, ТОВ «Нива-2010» нарахувало ОСОБА_1 в четвертому кварталі 2018 року 6849,99 грн доходу від надання майна в лізінг (оренду - суд), відомості про виплату вказаної суми не зазначені, але з цієї суми стягнуто і сплачено податки в сумі 1233,00 грн. (а.с.9).

Апеляційний суд додатково встановив таке:

26 грудня 2018 року з відділення поштового зв`язку Бережинка ПАТ «Укрпошта» ТОВ «НИВА-2010» надіслало два поштові перекази ОСОБА_1 за адресою: Кіровоградська обл. , с. Бережинка: перший переказ на суму 1094,80 грн (с. 77), другий на суму 4419 грн (с. 78), що підтверджується наданими відповідачем квитанціями.

Крім того, 21 грудня 2018 року ТОВ «НИВА-2010», як податковим агентом, сплачено податки з доходів платника з РРОКПП НОМЕР_2 (цей номер підповідає ОСОБА_1 - с. 4, див. на звороті) в сумі 25,34 грн і 304,10 грн за період січень - грудень 2017 року, а також податки за період січня - грудня 2018 року у розмірі 82,35 грн. і 988,20 грн, що підтверджується наданими відповідачем квитанціями.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та іншої діяльності.

Зобов`язання орендодавця і орендаря земельної ділянки виникають на підставі укладеного договору оренди землі. Умови договору є обов`язковими до виконання сторонами.

Договір оренди землі може бути припинений у випадках передбачених законом або договором.

Одностороння відмова від договору не допускається.

Згідно ст. 24 Закону «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його прав на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

У ст. 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати (ст. 22 цього ж Закону).

За положеннями ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

На вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (ч. 1 ст. 32 цього ж таки Закону).

Водночас у п. д) ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення законодавства, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа.

За приписами ст. ст. 610, 612, 614 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У праві діє презумпція вини порушника зобов`язання, яка може бути ним спростована шляхом надання відповідних доказів.

Пункти 4.2., 4.3., 4.5., 4.6. діючого між сторонами по справі договору оренди землі від 05 січня 2008 року передбачають таке:

розмір оренд плати за кожен рік використання земельної ділянки складає 3 відсотки визначеної відповідно до законодавства вартості орендованої земельної ділянки (паю);

орендна плата може бути проведена с/г продукцією, в еквіваленті 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості орендованої земельної частки (паю);

орендар проводить розрахунки на протязі терміну, зазначеного в договорі, але не пізніше 31 грудня кожного року;

орендар за погодженням з орендодавцем може перенести строки сплати, але не більше ніж на місяць.

Сторони визнають, що орендну плату в натуральній формі відповідач не сплачував.

Між сторонами існує спір щодо виконання відповідачем своїх зобов`язань по виплаті орендної плати позивачу в грошовій формі за 2017, 2018 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання за грошовим зобов`язанням провадиться за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Позивач посилався на те, що орендна плата за 2017 рік відповідачем не сплачена. Відповідач цю обставину заперечував та доводив навпаки, що орендна плата ним сплачена.

Виконуючи завдання цивільного судочинства суд, на підставі наданих сторонами доказів, мав перевірити обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення.

На підтвердження несплати відповідачем орендної плати, позивач надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, згідно яких у 2017 року ТОВ «НИВА-2010» не здійснювало нарахування і сплату орендної плати позивачу.

Суд взяв до уваги лише доводи позивача, підтверджені цими доказами, але не перевірив доводи відповідача, не навів у рішенні аргументів на їх спростування.

Натомість відповідач надав копії квитанції про сплату коштів (с. 18), яким суд взагалі не дав оцінки.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача наполіг на сплаті відповідачем орендної плати позивачу, але при цьому вказав, що помилково до відзиву на позов було додано квитанції про сплату орендної плати ОСОБА_3 , а не позивачу. Помилку він пояснив тим, що одночасно в суді розглядалися кілька справ за аналогічними позовами різних позивачів до ТОВ «Нива-2010», що привело до механічної помилки в приєднанні доказів.

За згодою представника відповідача апеляційний суд дослідив надані відповідачем оригінали квитанцій ПАТ «Укрпошта» від 26 грудня 2018 року, згідно яких відповідач сплатив ОСОБА_1 кошти в сумі 1094,80 грн і 4454,80 грн., які надіслані за адресою Кіровоградська обл., с. Бережинка. Копії цих квитанцій суд долучив до справи (с. 77, 78).

Адреса, за якою направлено відповідачем поштові переказу позивачу, відповідає адресі місцю проживання позивача, вказаній в договорі від 01 листопада 2009 року, а також в паспорті громадянина України (с. 4), та в позовній заяві.

Оскільки в договорі оренди землі сторони не визначили місце сплати орендної плати, а тому, згідно приписів п. 4 ч. 1 ст. 532 ЦК України, виконання грошового зобов`язання має проводитися боржником за місцем проживання кредитора, тобто позивача, що й було здійснено відповідачем.

У наданих відповідачем квитанціях не вказано за який період користування земельною ділянкою він сплатив позивачу кошти.

Крім того, обидва платежі здійснено наприкінці 2018 року, а тому суд відхиляє твердження відповідача, що він належним чином виконав свої зобов`язання орендаря у 2017 році, оскільки таке твердження не ґрунтується на доказах.

Тобто, твердження позивача та висновок суду першої інстанції про порушення відповідачем умов договору у 2017 році не спростовані відповідачем.

Щодо орендної плати за 2018 рік, то вона сплачена відповідачем у грошовій формі та у строк, встановлений договором, що підтверджується наданими ним квитанціями.

Відсутність у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків відомостей про виплату орендної плати позивачу не спростовує сам факт виконання відповідачем свого зобов`язання перед орендодавцем, який підтверджено належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом - квитанціями про поштовий переказ.

Позивач не спростував наданих відповідачем доказів та не довів, що кошти ним не були отримані, а навіть якби він такі докази надав, то зобов`язаний був довести відсутність прострочення кредитора, тобто відсутність своєї вини в неотриманні орендної плати, яка йому надіслана поштовим переказом.

Спір щодо розміру сплаченої орендної плати між сторонами відсутній оскільки жодна зі сторін заперечень з цього питання не висловлювала.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач довів факт належного виконання ним зобов`язання перед позивачем, які виникли у 2018 році.

У зв`язку з цим висновок суду першої інстанції про систематичну, впродовж 2017 - 2018 років, несплату відповідачем орендної сплати є помилковим.

Оскільки в суді апеляційної інстанції факт порушення відповідачем своїх зобов`язань у 2018 році був спростований, що виключає системних характер порушень договірних зобов`язань з боку орендаря, то підстави для розірвання договору відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі N 6-146цс12.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам у справі, неповно та неправильно з`ясував обставини, що мають значення для справи, в наслідок чого дійшов безпідставних висновків, що потягло ухвалення незаконного рішення.

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Про судові витрати

Враховуючи, що апеляційний суд ухвалює у справі нове рішення, яким відмовляє в позові, відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, суд здійснює перерозподіл судових витрат та покладає на позивача сплачений відповідачем судовий збір за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НИВА - 2010» задовольнити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 травня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НИВА - 2010» про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків і зборів - НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НИВА - 2010» (ідентифікаційний код юридичної особи - 03756684) судовий збір в сумі 1152 (одну тисячу сто п`ятдесят дві) грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 серпня 2019 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді С. М. Єгорова

С. І. Мурашко