ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 650/1058/19

провадження № 22-ц/4809/1817/19

Кропивницький апеляційний суд в складіскладі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «ОТП-Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 серпня 2019 року у складі судді Іванової Л. А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсними та скасування договорів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Великоолександрівського районного суду Херсонської області із позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсними та скасування договорів.

Зазначала, що 28 лютого 2014 року від її імені з Публічним акціонерним товариством «ОТП-Банк» укладено договір № про надання споживчого кредиту на загальну суму 24 028 грн. 20 коп. Про існування цього договору вона не знала, оскільки його не підписувала та не зверталась до банку про надання грошових коштів. 22 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП-Банк» укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1, відповідно до якого серед інших прострочених по оплаті по кредитних договорах сум було передано і борг по договору про надання споживчого кредиту № . Ні договір про надання споживчого кредиту № від 28 лютого 2014 року, ні договір добровільного держателя кредитної картки № 06/08/ від 28 лютого 2014 року, ні договір добровільного страхування життя № 04/01/05/ від 28 лютого 2014 року вона не підписувала, в день укладення договору не була ні в місті Києві, ні в м.Скадовську.

Просила визнати недійсними та скасувати укладені між нею та Публічним акціонерним товариством «ОТП-Банк» договір про надання споживчого кредиту № від 28 лютого 2014 року, договір добровільного держателя кредитної картки № 06/08/ від 28 лютого 2014 року, договір добровільного страхування життя № 04/01/05/ від 28 лютого 2014 року з тих підстав, що вона зазначені договори не підписувала.

Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 01 липня 2019 року справу передано на розгляд Ленінському районному суду м. Кіровограда за місцем фактичного проживання позивача (а.с.10).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 серпня 2019 року справу передано на розгляд до належного суду за місцезнаходженням відповідача, а саме: Шевченківського районного суду м. Києва (а.с.16-18). Суд першої інстанції встановив, що зареєстрованим місце проживання позивача є АДРЕСА_1 , місце знаходження відповідачів не зареєстровано на території Ленінського районного суду м. Кіровограда, тому ця справа не належить до територіальної юрисдикції Ленінського районного суду м. Кіровограда. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місце знаходження відповідача Публічного акціонерного товариства «ОТП-Банк» є Шевченківський район м. Києва.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу передати на розгляд Ленінському районному суду м. Кіровограда. Зазначає, що Великоолександрівський районний суд Херсонської області постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд Ленінському районному суду м. Кіровограда виходив з того, що між нею та відповідачами виникли договірні відносини з приводу надання споживчого кредиту, оскільки вона фактично мешкає у м. Кропивницькому. В ухвалі Ленінського районного суду м. Кіровограда зазначено, що спір між нею та відповідачами виник з приводу договірних відносин, а не з підстав регламентованих ЗУ «Про захист прав споживачів». Таке твердження суду є помилковим.

Апеляційне провадження відкрито 29 листопада 2019 року, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи (а.с.32). Ухвалою від 12 грудня 2019 року призначено розгляд справи на 18 грудня 2019 року (а.с.37).

Відзиви на апеляційну скаргу від відповідачів не надійшли.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить на підставі ст.ст.203,207, 215 ЦК України визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту № від 28 лютого 2014 року, договір добровільного держателя кредитної картки № 06/08/ від 28 лютого 2014 року, договір добровільного страхування життя № 04/01/05/ від 28 лютого 2014 року з тих підстав, що її волевиявлення на укладення цих договорів відсутнє і вона їх не підписувала (а.с.1-3). Позивач не обґрунтовувала свій позов про визнання угод недійсними порушенням норм Закону України «Про захист прав споживачів».

Зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою сільської ради (а.с.9).

Правила визначення територіальної юрисдикції (підсудності) розгляду цивільних справ визначаються параграфом 3 глави 2 ЦПК України.

За загальним правилом відповідно до ч.2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Крім того, статтею 28 ЦПК України визначено альтернативну підсудність справ за вибором позивача, відповідно до якої позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленою ст. 30 ЦПК України. Зокрема, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання або перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Документами, до яких вносяться відомості про місце перебування, є довідка про звернення за захистом в Україні, та довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Реєстрацією є внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Частиною 10 статті 6 цього Закону встановлено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі, якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Наведене свідчить, що згідно з процесуальним законом підсудність розгляду справи визначається або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за зареєстрованим у встановленому порядку місцем перебування сторони у справі.

Норми процесуального права свідчать про те, що для визначення територіальної юрисдикції розгляду цивільної справи правове значення має виключно зареєстроване місце проживання або перебування позивача.

Те, що позивач, місце проживання якої зареєстровано в установленому законом порядку в с. БезводнєВеликоолександрівського району Херсонської області, фактично проживає в АДРЕСА_2 , не дає підстави для висновку, що справа підлягає розгляду Ленінським районним судом м.Кіровограда.

Суд першої інстанції правильно встановив, що ця справа непідсудна Ленінському районному суду м.Кіровограда. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

За таких обставин в межах доводів апеляційної скарги передбачені законом підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи на розгляд до Ленінського районного суду м.Кіровограда відсутні.

Керуючись п.1 ст.374,375,381,382,384 ЦПК України , суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Кіровограда від 08 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко