пр. № 6/759/909/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Київ Марко Я.Р., за участю секретаря судових засідань Шапаренка О.С., розглянувши подання головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Миронова Дмитра Андрійовича про примусове входження до житла боржника- ОСОБА_1 з метою його опису,-

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Миронов Д.А. звернувся до суду з поданням про надання дозволу на примусове входження до житла боржника ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що на виконанні Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 51573815 з виконання виконавчого листа №2/2608/5068/12 виданого 25.01.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 15.06.2012 року і до досягнення дітьми повноліття. Оскільки, рішення суду не виконане, заборгованість по сплаті аліментів станом на 19.07.2019 року становить 150 000, 00 грн., декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання боржником не здійснено.

Крім того, державний виконавець зазначає, що згідно відповіді Київського бюро технічної інвентаризації, 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_5 .

З метою проведення опису квартири боржника державним виконавцем неодноразово було здійснено виходи за вказаною адресою, проте потрапити до квартири для проведення її опису виявилося неможливим.

На підставі викладеного просить суд задовольнити подання.

В поданні державний виконавець просить суд проводити розгляд подання без його участі.

Відповідно до частини 2 статті 439 Цивільного процесуального кодексу України сторони в судове засідання не викликалися.

У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали подання, суд не знаходить підстав для задоволення подання, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 13 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 439 Цивільного процесуального кодексу України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження № № 51573815 з виконання виконавчого листа №2/2608/5068/12 виданого 25.01.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 15.06.2012 року і до досягнення дітьми повноліття.

З фотокопії з копії свідоцтва про право власності на житло від 05.04.2005 року вбачається що, ОСОБА_1 належить на праві власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

З метою проведення опису квартири боржника державним виконавцем 14.06.2018 року, 18.06.2019 року було здійснено виходи за вказаною адресою, проте потрапити до квартири для проведення її опису виявилося неможливим.

Відповідно до пунктів 4, 13, частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Отже, Закон України "Про виконавче провадження" передбачає право державного виконавця на звернення до суду із поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи.

У відповідності до статті 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

Отже, як вбачається з аналізу статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 439 Цивільного процесуального кодексу України, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення в інший спосіб, зокрема за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

Подання державного виконавця не містить доказів того, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису майна, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій, уникає викликів державного виконавця та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Виходячи з викладеного вище, підстави для задоволення подання головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Миронова Дмитра Андрійовича про примусове входження до житла боржника ОСОБА_1 з метою його опису відсутні.

Керуючись п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 439 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Миронова Дмитра Андрійовича про примусове входження до житла боржника ОСОБА_1 з метою його опису - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Я.Р. Марко