Єдиний унікальний номер 219/8890/19 Номер провадження 22-ц/804/2938/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду у м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 219/8890/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2019 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради Донецької області про визнання права власності (суддя першої інстанції Медінцева Н.М.), -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бахмутської міської ради Донецької області про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачеві (а.с. 11).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , посилаючись на постановлення ухвали із порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2019 року та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду в ухвалах про залишення позовної заяви без руху та про повернення позовної заяви суперечать нормам ст.ст. 175-177, 185 ЦПК України. Зокрема, посилаючись на ст. 176 ЦПК України, зазначає, що, якщо у суду були підстави стверджувати про можливу невідповідність визначеної позивачем ціни позову дійсній вартості майна, суд мав би попередньо визначити розмір судового збору з наступним стягненням недоплаченого або поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Крім того, позивач не погодився з позицією суду щодо підстави для залишення його позову без руху з причини не зазначення наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви.

Зазначає в апеляційній скарзі, що 12 вересня 2019 року через канцелярію суду було подано клопотання з викладенням підстав неможливості виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, однак 20 вересня 2019 року засобами поштового зв`язку отримав копію ухвали Артемівського міськрайонного суду від 12 вересня 2019 року про повернення позовної заяви.

Вважає висновки суду про повернення позовної заяви неправомірними.

Копії ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до розгляду представником ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , та відповідачем Бахмутською міською радою отримані 27 листопада 2019 року, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 49, 50, 51, 52).

Копія апеляційної скарги позивача отримана відповідачем Бахмутської міською радою 27 листопада 2019 року.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідачем на час розгляду справи не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, визначені у статтях 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів із дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , визначивши ціну позову 160 000 грн. та сплативши судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2019 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з тих підстав, що вона не відповідає вимогам, встановленим статтями 175 та 177 ЦПК України, оскільки у ній не зазначено про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, не зрозуміло де оригінали; зазначено ціну позову, але не надано належних та допустимих доказів щодо її об`єктивності та достовірності, у зв`язку з чим неможливо вірно визначити розмір судового збору по цій справі, що має сплатити позивачем. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (а.с.8).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копія ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2019 року отримана 21 серпня 2019 року (а.с. 10).

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що у встановлений строк позивачем недоліки позовної заяви не усунені, вимоги ухвали від 15 серпня 2019 року не виконані.

Апеляційний суд вважає, що такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм цивільного процесуального законодавства.

Так, згідно із вимогами ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок, зокрема, щодо належного оформлення відповідних процесуальних документів лежить на стороні, яка подає до суду такі документи та посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позовна заява за формою і змістом повинна відповідати вимогам ст.175 ЦПК України.

Процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд повинен застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення протягом розумного строку, не порушуючи при цьому строки, встановлені законом, вирішувати справи із неухильним і точним дотриманням норм матеріального та процесуального права з метою ухвалення законних і обґрунтованих судових рішень.

За положеннями п. 3 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи (ч. 2 ст.176 ЦПК України).

При зверненні до суду в позовній заяві ОСОБА_1 зазначив ціну позову 160 000 грн., що підтверджується її змістом, та сплачено судовий збір у розмірі 1 600 грн. (а.с. 1, 2).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, всупереч вимог ч.2 ст.176 ЦПК України, залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 , безпідставно посилався на те, що позивачем при поданні позову не надано доказів на підтвердження достовірності ціни позову, у зв`язку з чим неможливо вірно визначити розмір судового збору, який повинен бути сплачений позивачем, оскільки повинен був самостійно попередньо визначити розмір судового збору, якщо вважав, що ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна, з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої при вирішенні справи.

Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині заслуговують на увагу та приймаються судом апеляційної інстанції.

Залишаючи позовну заяву без руху, у якості її недоліку суд першої інстанції вказав, що в позовній заяві не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, що є формальною підставою для залишення позовної заяви без руху та в наступному її повернення.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», рішення від 28 жовтня 1998 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», рішення від 13 січня 2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Визнаючи позовну заяву ОСОБА_1 неподаною, суд першої інстанції вказаного вище не врахував, внаслідок чого допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Натомість, апеляційний суд не може врахувати посилання позивача в апеляційній скарзі на ту обставину, що 12 вересня 2019 року до канцелярії суду ним було подано клопотання з викладенням обставин неможливості виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху і яке не було прийнято до уваги судом першої інстанції під час вирішення питання про повернення позовної заяви, оскільки таке твердження спростовується матеріалами справи.

Згідно штампу вхідної кореспонденції на вказаному клопотанні, воно було подано до Артемівського міськрайонного суду Донецької області 13 вересня 2019 року, що також відповідає і власноруч зазначеній даті підписання заявником клопотання - «13 вересня 2019 року» (а.с. 13).

Керуючись статтями ст. 374, ст. 379, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2019 року про повернення позовної заяви скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська