КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Чех Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів та неустойки, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувсь до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просив стягнути з ОСОБА_2 суму процентів за період з 18 лютого 2016 року по 16 вересня 2019 року у розмірі 79 927,76 доларів США, що еквівалентно 1 975 014,95 грн; суму пені за період з 18 лютого 2016 року по 16 вересня 2019 року у розмірі 533 664 доларів США, що еквівалентно 13 186 837,40 грн; суму процентів за користування позикою у розмірі 3% в день за період з 23 серпня 2016 року по 16 вересня 2019 року у розмірі 913 104 доларів США, що еквівалентно 22 562 799,80 грн; суму штрафу у розмірі 195 840 доларів США, що еквівалентно 4 839 206,40 грн, що разом становить 42 563 858,60 грн. Окрім того, разом із позовною заявою було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 вересня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні поданого клопотання про звільнення від сплати судового збору та залишено апеляційну скаргу без руху.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що він має скрутний майновий стан, що не дозволяє йому сплатити (навіть частково) державне мито, оскільки він є переселенцем з Автономної Республіки Крим, не має та не мав доходів за останні кілька років, а також не отримує жодних соціальних виплат від держави й має на утриманні неповнолітню дитину. Окрім того, ОСОБА_1 вказує, що у нього відсутні будь-які збереження або майно, реалізація якого б дозволила йому сплатити судовий збір в необхідному розмірі.

В апеляційній скарзі також вказано, що суд першої інстанції неправомірно відмовив йому у задоволенні поданого клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки ним було подано разом із позовною заявою відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 15 серпня 2019 року, з яких вбачається, що за період з 1 кварталу 2016 року по 1 квартал 2019 року інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня, що на думку апелянта є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що оскільки станом на 17 жовтня 2019 року жодних документів на виконання ухвали щодо усунення недоліків на розгляд не передавалось суд вважає за необхідне постановити ухвалу про повернення позовної заяви позивачеві.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до положень ч.3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 разом із позовною заявою заявив клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку із скрутним майновим станом. Вказане клопотання мотивовано тим, що він є переселенцем з Автономної Республіки Крим, не має та не мав доходів за останні кілька років, а також не отримує жодних соціальних виплат від держави й має на утриманні неповнолітню дитину. Окрім того, ОСОБА_1 вказує, що у нього відсутні будь-які збереження або майно, реалізація якого б дозволила йому сплатити судовий збір в необхідному розмірі.

На підтвердження вказаних доводів ОСОБА_1 надав до суду першої інстанції відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 15 серпня 2019 року, з яких вбачається, що за період з 1 кварталу 2016 року по 1 квартал 2019 року інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня; свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 21 червня 2011 року на ім`я ОСОБА_3 ; довідку від 24 листопада 2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 .

Разом з тим, як вбачається із тексту ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 20 вересня 2019 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху суд першої інстанції зазначає, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження своїх доводів, а надані документи не приймаються до уваги, оскільки вони не є належними доказами на підтвердження доводів позивача.

Проте, суд першої інстанції у вказаній ухвалі не вказав в чому саме полягає неналежність поданих доказів щодо скрутного майнового становище позивача та не навів аргументів, з яких виходив не приймаючи їх в якості належних доказів.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вказано, що відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами довів факт того, що останній має скрутне матеріальне становище.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо повернення позовної заяви ОСОБА_1 у зв`язку із не усуненням недоліків позовної заяви, а тому вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.274, 367-369, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 рокускасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді:

________________ _________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв