ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2391/19Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я.
Провадження № 22-ц/817/1019/19 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 308000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

секретаря - Сович Н.А.

сторін - представника позивача ОСОБА_1 - адвоката

Рукавця О.В., представника третьої особи

ОСОБА_2 - адвоката Семененка С.М.,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 серпня 2019 року, постановлене суддею Герчаківською О.Я., в цивільній справі № 607/2391/19 за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 458 від 13 червня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 458 від 13 червня 2018 року, яким надано дозвіл Тернопільському РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області на реалізацію нерухомого майна - 1/2 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 при умові реалізації вищевказаної частки будинковолодіння в користь ОСОБА_2 . В обґрунтування заявлених вимог посилалася на прийняття вказаного рішення з порушенням вимог ст. 12 ЗУ "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних осіб", оскільки з урахуванням відсутності в даному рішенні застереження щодо неприпустимості зменшення чи обмеження права на проживання її малолітнього сина ОСОБА_3 у вказаному житлі, який таким правом наділений, права та інтереси останнього є порушеними. Скориставшись обумовленим рішенням, третя особа ОСОБА_2 набула право власності на відповідне житло та подала позов до суду про визнання малолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житлом за вищевказаною адресою з підстав, що він не належить до кола членів сім`ї власника.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, ухваленим у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; з недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на недоведеність встановленої судом обставини, що малолітній ОСОБА_3 не проживав за адресою АДРЕСА_2 , а мешкав з батьками в іншому житлі - по АДРЕСА_1 , і як наслідок - на невідповідність обставинам справи висновку суду в частині забезпечення дитини житлом.

Вважає, що судом безпідставно не взято до уваги ряд обставин, що мають значення для справи, зокрема: акт обстеження умов проживання від 20 травня 2019 року, складений представниками служби у справах неповнолітніх та дітей, згідно якого за місцем реєстрації матері в квартирі бабусі немає належних умов проживання для малолітньої дитини; те, що помешкання, в якому проживала позивач із дитиною по АДРЕСА_1 не оформлене належним чином, що свідчить про відсутність законних підстав для проживання та можливості там зареєструватись; факт відчуження половини будинковолодіння з 0, 0301 га земельної ділянки, розташованих майже у центрі міста за борг у розмірі 101 917, 25 га.

На думку апелянта, судом захищені права одних дітей за рахунок порушення прав її малолітньої дитини.

Відзив від інших учасників справи на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Рукавець О.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній. При цьому пояснив, що будинковолодіння по АДРЕСА_2 , в якому була зареєстрована малолітня дитина, в рівних частках (по Ѕ) належало на праві власності батьку дитини та його рідному братові. Прийнявши відповідне рішення, яким батька позбавлено права власності на вказане будинковолодіння, орган місцевого самоврядування тим самим позбавив і такого права його малолітнього сина, оскільки на даний час на розгляді суду перебуває справа за позовом третьої особи в даній справі, яка стала новим власником Ѕ будинку по АДРЕСА_2 , про виселення з даного будинку малолітньої дитини. Не зважаючи на те, що у власності батька дитини є інше будинковолодіння, яке він успадкував від своїх батьків (по АДРЕСА_4 ), органом опіки та піклування не було враховано, що в даному будинку не можливо зареєструватись дитині, так як право власності після смерті батьків ОСОБА_4 не оформлено належним чином, а за місцем реєстрації матері - по АДРЕСА_5 відсутні умови для проживання дитини

Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, представник відповідача Виконавчого комітету Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України дає суду підстави провести розгляд справи в його відсутності.

Представник третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 - адвокат Семененко С.М. апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, таким, що скасуванню не підлягає. При цьому, пояснив, що прийняттям оспорюваного рішення права дитини порушені не були, оскільки син ОСОБА_4 - малолітній ОСОБА_3 не був власником будинковолодіння по АДРЕСА_2 . З підстав, що батьком дитини вказане рішення не оскаржувалось, не порушені даним рішенням і права власника будинку - батька дитини. Враховуючи вимоги ст. 29 ЦК України, якою визначено, що місцем проживання дітей, які не досягли 10-річного віку, є місце постійного чи тимчасового проживання їх батьків, а при прийнятті оспорюваного рішення встановлено, що батькові дитини належить на праві власності будинковолодіння по АДРЕСА_4 (спадкоємцем якого після смерті своїх батьків він є, звернувшись з відповідною заявою в нотаріальну контору), в якому з часу народження фактично й проживав малолітній ОСОБА_3 , і в якому йому створено належні умови для проживання, то рішенням органу місцевого самоврядування права дитини порушені не були. Та обставина, що після розірвання шлюбу між батьками малолітньої дитини, остання почала проживати з матір`ю (в квартирі бабусі), місцем проживання якої є АДРЕСА_5 , також не свідчить, що рішенням органу місцевого самоврядування порушено житлові права дитини.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 (а.с. 7).

З 11 травня 2017 року по даний час малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Батько дитини - ОСОБА_4 раніше перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (третьою особою в даній справі), від якого у них народилися дочка ОСОБА_5 1998 р.н., та син ОСОБА_6 , 2007 р.н.

На виконанні Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ в Тернопільській області перебуває зведене виконавче провадження АСВП № 5319955 про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_2 Загальна сума боргу згідно виконавчих документів становить 101 917, 25 грн.

З метою стягнення вищевказаної заборгованості Тернопільським РВ ДВС ГТУЮ в Тернопільській області в кінці березня 2018 року на адресу Комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Тернопільської міської ради надіслано запит за № 14448 щодо надання згоди на реалізацію Ѕ частини належного боржнику ОСОБА_4 на праві власності будинковолодіння АДРЕСА_2 в користь стягувача ОСОБА_2 .

В ході розгляду даного запиту Комісією з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Тернопільської міської ради з довідки про склад сім`ї, виданої ДП "Фаворит-3" 23 березня 2018 року № 273 та листа Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 05 березня 2018 року № 3068/06, встановлено, що у будинковолодінні АДРЕСА_2 зареєстровані колишня сам боржник ОСОБА_4 , його колишня дружина і діти від першого шлюбу ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , 1998 р.н., ОСОБА_6 , 2007 р.н., а також малолітній син від другого шлюбу - ОСОБА_3 , 2017 р.н.

ОСОБА_2 (колишня дружина боржника) на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Тернопільської міської ради повідомила, що не заперечує щодо реалізації 1/2 частки будинковолодіння АДРЕСА_2 , оскільки, вона зобов`язалася в подальшому викупити 1/2 частку даного будинковолодіння після передачі її на реалізацію для проведення прилюдних торгів.

Старший державний виконавець Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Корната Р.О. на засіданні комісії повідомила, що арештоване майно боржника ОСОБА_4 , а саме 1/2 частина будинковолодіння АДРЕСА_2 в подальшому повинна бути передана на реалізацію для проведення прилюдних торгів з метою погашення боргу. Боржник ОСОБА_4 на засідання комісії не з`явився та не повідомив причини своєї відсутності, хоча був належним чином повідомлений.

Також, з листа № 4241/19-18-17-03 від 13 лютого 2014 року, Комісією встановлено, що за письмовим зверненням ОСОБА_2 щодо отримання доходів її колишнім чоловіком ОСОБА_4 від здавання в найм житла Тернопільською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Тернопільській області у лютому 2014 року проводилась перевірка, в ході якої з пояснень ОСОБА_4 з`ясовано, що він проживає за адресою: АДРЕСА_4 у будинку, який отримав у спадок від своїх батьків; документи на право власності відсутні, так вони знаходяться на стадії виготовлення; житло в найм він нікому не здає з причини, що в даному будинку проживає разом з дружиною на першому поверсі, а на другому - сестра дружини, від якої жодних коштів за проживання він не отримує (а.с.37).

На підставі вищевказаних обставин, Комісією з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопільської міської ради 11 травня 2018 року прийнято рішення № 131 «Про доцільність надання дозволу на реалізацію нерухомого майна», яким визнано доцільним надати Тернопільському РВ ДВС ГТУЮ в Тернопільській області дозвіл на реалізацію нерухомого майна, а саме: 1/2 частки будинковолодіння АДРЕСА_2 при умові реалізації вищевказаної частки будинковолодіння в користь ОСОБА_2 (а.с. 38).

Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 458 від 13 червня 2018 року "Про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна" надано дозвіл Тернопільському РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області на реалізацію нерухомого майна, а саме 1/2 частки будинковолодіння АДРЕСА_2 при умові реалізації вищевказаної частки будинковолодіння в користь ОСОБА_2 (а.с. 2).

14 лютого 2019 року представниками служби у справах неповнолітніх та дітей проводилося обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_4 , за результатами якого складено відповідний акт, згідно з яким умови проживання у вищевказаній квартирі задовільні. Для дитини створені всі необхідні умови для проживання: власне ліжечко для сну, іграшки, змінний віковий одяг та взуття. Стосунки між батьками хлопчика натягнуті, постійні конфлікти між собою (а.с. 45).

В ході апеляційного розгляду справи також встановлено, що на розгляді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває справа № 607/20957/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, провадження у якій відкрито 09 листопада 2018 року (а.с. 5).

Також, на розгляді цього ж суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І., Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області про визнання недійсним акта про проведені електронні торги, затвердженого 03 серпня 2018 року начальником Тернопільські ГТУЮ у Тернопільській області щодо придбання ОСОБА_2 1/2 ідеальної частки будинковолодіння АДРЕСА_2 , скасування свідоцтва від 09 серпня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І. про право власності ОСОБА_2 на 1/2 ідеальну частку будинковолодіння за вищевказаною адресою та скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, провадження в якій відкрито в грудні 2018 року (а.с. 36).

У відповідності до вимог ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України "Про охорону дитинства" отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, є обов`язковим.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на які або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно з ч. 1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

За ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів її сім`ї.

Оскільки житлові права членів сім`ї власника житлового будинку (квартири) є похідними від прав власника цього житлового приміщення, то припинення права власності особи на житло припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки малолітній ОСОБА_3 був забезпечений правом користування іншим житловим приміщенням, де проживав від свого народження, то майнові права його прийнятим оспорюваним рішенням Тернопільської міської ради не були порушені.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що зроблений з урахуванням встановлених обставин, підтверджених належними, допустимими та достатніми доказами та відповідає вимогам законів, що регулюють спірні правовідносини.

Зокрема, встановивши, що малолітній ОСОБА_3 за адресою по АДРЕСА_2 був лише зареєстрований, однак з народження жодного дня там не проживав, а фактично користувався іншим житловим приміщенням - по АДРЕСА_4 (єдиним власником якого є його батько ОСОБА_4 ), де йому і були створені всі належні для проживання умови, а також, те, що мати дитини зареєстрована та проживає в даний час за іншою адресою - по АДРЕСА_5 , суд прийшов до вірного висновку, що з урахуванням вимог ч. 4 ст. 29 ЦК України малолітній ОСОБА_3 має право на проживання за місцем проживання кожного з батьків і при прийнятті Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 13.06.2018 року рішення житлові права малолітньої дитини порушені не були.

Доводи апеляційної скарги в частині недоведеності встановленої судом обставини, що малолітній ОСОБА_3 не проживав за адресою АДРЕСА_2 , а мешкав з батьками в іншому житлі - по АДРЕСА_4 , і як наслідок - невідповідності обставинам справи висновку суду в частині забезпечення дитини житлом колегія суддів вважає безпідставними з урахуванням того, що, зафіксовані у письмовому висновку Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопільської міської ради (а.с. 37) вказані обставини були встановлені на підставі особистих пояснень батька малолітнього ОСОБА_3 , отриманих в ході проведення Тернопільською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Тернопільській області відповідної перевірки щодо звернення його колишньої дружини ОСОБА_2 з приводу одержання ним доходів від здавання в оренду житла, як органу, що уповноважений на здійснення таких перевірок, відібрання у зв`язку з цим пояснень в осіб, відносно яких такі перевірки проводяться, та зафіксованих у листі № 4241/19-18-17-03 від 13 лютого 2014 року, адресованому ОСОБА_2 , як відповідь на її звернення, в зв`язку з чим достовірність викладених у вищезгаданому листі відомостей сумнівів у колегії суддів не викликає. Наявність таких відомостей у вищевказаному листі в сукупністю з іншим письмовим доказом актом обстеження від 14 лютого 2019 року умов проживання за адресою: АДРЕСА_4 , (а.с. 45), яким встановлено створення малолітньому ОСОБА_3 усіх належних для проживання умов за адресою по АДРЕСА_4 (наявність дитячого ліжечка, іграшок, змінного одягу та взуття) додатково підтверджують ту обставину, що дитина з батьками проживала саме по АДРЕСА_2 , як безпідставно стверджує апелянт. Натомість, заперечуючи дані обставини, стороною позивача на їх спростування не дано жодних належних, допустимих і достатніх доказів, які б свідчили про протилежне, а зокрема, що, перебуваючи в другому шлюбі, ОСОБА_4 разом з дружиною і малолітнім сином проживали по саме по АДРЕСА_2 і що саме за цією адресою в дитини були створені всі належні для проживання умови.

Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо безпідставного не взяття до уваги судом ряду обставин, що мають значення для справи, зокрема: акту обстеження умов проживання від 20 травня 2019 року, складеного представниками служби у справах неповнолітніх та дітей, згідно якого за місцем реєстрації матері в квартирі бабусі немає належних умов проживання для малолітньої дитини; того, що помешкання, в якому проживала позивач із дитиною по АДРЕСА_4 не оформлене належним чином, що свідчить про відсутність законних підстав для проживання та можливості там зареєструватись; факту відчуження половини будинковолодіння з 0, 0301 га земельної ділянки, розташованих майже у центрі міста за борг у розмірі 101 917, 25 га. При цьому, колегія суддів виходить із того, що по-перше, зафіксовані в акті обстеження умов проживання від 20 травня 2019 року, складеному представниками служби у справах неповнолітніх та дітей, відомості про відсутність за місцем реєстрації матері в квартирі бабусі належних умов проживання для малолітньої дитини не мають правового значення для вирішення даного спору, який не стосується належного виконання батьками своїх обов`язків по відношенню до дитини, що полягають у створенні відповідних умов проживання саме батьками, а по-друге, належні умови проживання для дитини створені за місцем проживання його батька - по АДРЕСА_4 , що стверджується відповідними письмовими доказами (а.с. 45). Що стосується неоформлення батьком малолітнього ОСОБА_3 своїх спадкових прав на будинковолодіння по АДРЕСА_4 , то сам по собі факт не отримання ОСОБА_4 правовстановлюючого документа на успадкований ним після смерті батьків будинок, жодним чином не свідчить про відсутність законних підстав для проживання в даному будинку його малолітнього сина, який проживав там з народження, у зв`язку з чим - не може вважатися таким, що мало б наслідком прийняття органом місцевого самоврядування рішення про ненадання органу ДВС дозволу на відчуження належної ОСОБА_4 Ѕ частини будинку в користь ОСОБА_2 для погашення боргу за виконавчими документами. Щодо факту відчуження половини будинковолодіння з 0, 0301 га земельної ділянки, розташованих майже у центрі міста за борг у розмірі 101 917, 25 га, колегія суддів вважає доводи апелянта безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не є власником Ѕ частини будинку по АДРЕСА_2 , а безпосередній його власник ОСОБА_4 погодився з фактом погашення наявної у нього заборгованості по аліментах за рахунок звернення стягнення на наявне у нього майно - Ѕ частину будинку по АДРЕСА_2 .

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За ч. 1ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення з мотивів, наведених у ній.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 серпня 2019 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 09 грудня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи