Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 серпня 2019 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., з участю секретаря судового засідання Розвадовського В.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої частини земельних ділянок, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Великокозарська сільська рада Романівського району Житомирської області, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому зазначила, що вона являється власником земельних ділянок 0,27 га та 0,25 га по АДРЕСА_1 .

В жовтні 2018 році ОСОБА_2 , який є суміжним землекористувачем, знищив встановлені межові знаки між їхніми земельними ділянками, зайнявши частину її земельних ділянок.

У зв`язку з наведеним позивач просить зобов`язати відповідача повернути їй самовільно зайняту частину земельних ділянок шляхом відновлення межі та встановлення межових знаків за його рахунок без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

В поданому до суду відзиві відповідач заперечив відносно наведених позивачем обставин, зокрема щодо вчинення ним будь-яких дій, які свідчать про фактичне використання земельних ділянок останньої та наявності перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження цим майном.

Позивач подала відповідь на відзив, в якому, посилаючись на необґрунтованість заперечень відповідача проти позову, просила суд її позов задовольнити.

У запереченні, поданому відповідачем, останній відхиляє аргументи позивача щодо фактичного захоплення частини її земельних ділянок та вказує на недоведеність цих обставин.

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 2 липня 2019 року вирішено дану цивільну справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, з підстав, викладенних у позовній заяві.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що зазначені у відзиві та запереченні.

Представником Великокозарської сільської ради Романівського району Житомирської області подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення сторін, дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, серед іншого, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки встановленні законом або судом та не приховувати докази.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 5 статті 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач є власником земельних ділянок 0,27 га та 0,25 га, які розташовані в АДРЕСА_1 .

Відповідач є суміжним землекористувачем.

Вказані обставини встановлені постановою Апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2018 року і на підставі частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Цим же судовим рішення було встановлено, що протягом тривалого часу між сторонами існує спір з приводу правильності встановлення межі між суміжними земельними ділянками.

15 червня 2017 року відповідною комісією за участю сторін було проведено фактичний обмір присадибних ділянок та виявлено, що площа земельної ділянки ОСОБА_2 більша на 0,03 га і останньому рекомендовано відступити у його бік на 2 м. Вказана обставина підтверджується відповідним актом фактичного обміру спірної межі.

Актом, складеним сільським головою Великокозарської сільської ради Романівського району Житомирської області від 21 жовтня 2017 року зафіксовано факт руйнування відповідачем паркану з дерев`яних стовпчиків та металевої сітки, побудованого позивачем на спірній межі.

Згідно акту обстеження та встановлення межі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (сторонами у справі) від 5 червня 2018 року, комісією у складі сільського голови Великокозарської сільської ради Романівського району Житомирської області, його заступника, секретаря та депутата цієї сільської ради, техніків землевпорядників та голови постійної сільської комісії з питань земельних відносин, за участю власників спірних земельних ділянок, було проведено обмір земельних ділянок та встановлено розмежування спірної межі (закопано три межові знаки). При цьому було встановлено, що фактичний обмір площі земельних ділянок відповідає технічній документації, а даний спір вирішено позитивно обома сторонами.

Відповідно до пункту «г» частини 1 статті 91 Земельного кодексу України (ЗК України) власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

За правилами статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, який здійснюють: виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (пункти 1.1., 1.2., 1.3).

У пунктах 4.1-4.3 Інструкції зазначено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За загальним правилом власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, у тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що відповідачем в конкретний період, а саме в жовтні 2018 року, було знищено два межових знаки, встановлених комісією, та повторно самовільно зайнято частину її земельних ділянок, в результаті чого площа цих земельних ділянок зменшилася на 0,03 га, що порушує її (позивача) право. При цьому, жодних доказів на підтвердження зазначених обставин, останньою до суду не надано.

Питання щодо призначення експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для справи, зокрема встановлення площі земельних ділянок, які перебувають у фактичному користуванні сторін, позивачем не порушувалось, незважаючи на роз`яснення судом останній права заявити відповідне клопотання.

Згідно вимог цивільного процесуального законодавства, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження порушення її прав та на обґрунтування позовних вимог, а також не довела, що відповідач самовільно зайняв частину її земельних ділянок та чинить їй перешкоди у користуванні нею, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене та керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя С.В. Бабич

Повний текст рішення складено 16 серпня 2019 року.