Провадження: 2/484/23/19
Справа: 484/2259/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Закревського В.І.

при секретарі - Ярославській С.Д.

представника позивача - Гирлі Т.Д.

представника відповідача - Сотської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

11.07.2017 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, в обгрунтування якого вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_5 у віці 59 років. При житті, батько обіцяв позивачці та її молодшій сестрі ОСОБА_6 , що все майно, яке сладається з трьох земельних паїв, що знаходяться на території Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , він залишить їм, своїм донькам. Після смерті батька, в березні 2017 року, позивачка звернулась до Другої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус відмовила у здійсненні нотаріальної дії в зв`язку з тим, що покійний ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений Лисогірською сільською радою Первомайського району Миколаївської області від 12.09.2013 року за реєстровим № 274 на іншого спадкоємця. Прізвище спадкоємця, на якого було складено заповіт нотаріус не повідомила, оскільки ця інформація є конфіденційною.

В 2009 році батько позивача одружився із ОСОБА_4 , відповідачем по справі, яка то зним проживала, то жила від нього окремо, в іншому будинку по АДРЕСА_1 . Після смерті батька відповідач розповіла про те, що батько на неї оформив заповіт, а також при його житті вона не скривала ні від кого, що одружилася офіційно з ним за для отримання його майна.

Даний заповіт позивачка вважає недійсним тому, що під час складання заповіту ОСОБА_5 хворів, внаслідок чого у нього розвилися та прогресували паталогічні розлади, що обумовлюють часті випадки несприйняття дійсних подій. Внаслідок чого він перебував з 2003 року по 2007 рік у психіатра на обліку з розладом поведінки внаслідок вживання алкоголю. По цій причині з батьком офіційно розірвала шлюбні відносини мати позивачки ОСОБА_7 , тому що поліпшити його психічний стан було неможливо. Весь період проживання з батьком, а також після розлучення з матір`ю і до його смерті, позивачка та її сестра ОСОБА_6 спілкувалися з померлим. В нього не було поліпшення психічного стану, в нього відмічалося зниження памяті на текучі події, негатизм, спотворене сприйняття реальності, елементи дещоріїнтування в просторі і часі, він часто був агресивним, боявся виходити з дому, вів усамітниний спосіб життя, не усвідомлював значення своїх дій. Весь час він твердів позивачці та її сестрі, що майно належить їм, що він вже склав на них заповіт. Тому позивач вважає, що він не міг керувати своїми діями під час складання заповіту, який би відповідав його внутрішній волі.

Враховуючи зазначене, та керуючись ст.ст. 215, 225, 236, 1233, 1234, 1247, 1253, 1257 ЦК України, ч. 1 ст. 137 ЦПК України, Постановою Пленума ВС України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" просила позов задовольнити. Крім цього просила витребувати оригінал заповіту, медичну карточку про перебування на обліку у лікаря психіатра, призначити у справі посмертну судово-психіатричну експертизу для вирішення питання про можливість усвідомлювати ОСОБА_5 значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту та допитати свідків.

22.07.2017 р. ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 05.09.2017 р. о 10.00 год.

В судовому засіданні 22.07.2017 р. в якості представника позивача ОСОБА_6 допущено адвоката Гирлю Т.Д., а в якості представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Сотську С.О., вирішено питання про виклик до суду свідків. Під час судового засідання позивач надала пояснення, які повністю узгоджуються з вимогами позовної заяви.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що батько все життя вів себе трохи неадекватно: у нього без причини змінювався настрій, неадекватно реагував, замикався в собі, міг подовгу не виходити з двору, не виходив в люди, бив свого батька. Мати кілька разів забирала їх з сестрою з дому, так як боялася батька. Вважає заповітн недійсним, так як батько любив свого онука і обіцяв залишити все донькам.

В судовому засіданні оголошено перерву та розгляд справи відкладено на 25.10.2017 р. на 09.30 год.

В судовому засіданні 25.10.2017 р. допитано свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 .

Так, свідок ОСОБА_9 , який є лікарем-психіатром, при допиті повідомив, що консультував ОСОБА_5 і зазначає, що у того не було критики і він поводився неадекватно. У нього було розуміння ситуації - свого здоров`я, психіки, дій. Повідомив, що ОСОБА_5 казав йому "я випиваю, та й що?". Зазначив у нього інтелектуально-мнестичні зниження, хвороба прогресувала, інтоксикація була на високому рівні. Не може уточнити з ким із родичів той приходив до нього на прийом.

Свідок ОСОБА_13 (сусідка) повідомила, що ОСОБА_5 був більше самотнім, любив проводити час наодинці з самим собою. Часто з ним бачилася до 2005-2006 р.р., потім рідко. Віталася з ним на вулиці, але він не завжди відповідав на її привітання, іноді робив вигляд, що він її не впізнає. Розповіла, що він кидався на матір і батька з кулаками, оскільки страждав на постійні запої, однак вказати коли саме вони відбувалися не може.

Свідок ОСОБА_14. (двоюрідна сестра позивачки) пояснила, що померлий був неадекватним все життя. Нікого не любив, був, як звір, його боялися рідні діти. Міг прийти і просто піти, влаштовував скандали на рівному місці, бив батьків.

Свідок ОСОБА_12 повідомила, що її чоловік, який спілкувався з покійним, розповідав їй, що той завжди говорив про те, що все своє майно залишить дітям. Спілкувалася з ним не часто, тільки коли приходили в гості. ОСОБА_5 часом поводився агресивно, міг відкинути стілець, навіть коли був тверезим, міг почати кричати без причини.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні охарактеризувала померлого ОСОБА_5 як запального і не товариського, таким, який завжди ховався за будинком, коли його батько був живим. За заробітною платою ходив також з батьком. Так як свідок часто приходила в гості до родини померлого, то бачила як він бив батька. Під час похорону батька, кидав його труну в кімнаті. Стверджує, що з 2007-2008 р.р. у нього стали збиратися алкоголіки. Також повідомила про те, що він агресивно ставився і до другої дружини, вона бачила як та тікала від нього в одній футболці. З 2016 року, коли вона приходила до нього в лікарню, він її не впізнав, виглядав як "бомж". В тому ж році він їй повідомляв, що склав заповіт на дочок. В 2013 році з ним не спілкувалася і нічого сказати про його стан не може.

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що знала померлого з 1980 року. Відзначала в його поведінці дивацтва, а саме: міг запросити в гості, а потім виганяв. Перша дружина ОСОБА_5 розповідала їй про те, що він кидався в неї ножами. Характеризує померлого, як замкнутого, домосіда. З 2006-2007 р.р. спілкувалася з ним дуже мало. Про його стан на 2013 р. сказати нічого не може.

Свідок ОСОБА_7 (колишня дружина померлого) повідомила, що колишній чоловік постійно її бив, бив дітей і своїх батьків. Робив це тверезим. Сам він практично нікуди не ходив. Вона возила його до лікаря-психіатра в період 2003-2005 р.р. Крім неї, також возив його її ьрат та їх друг. У 2013 році вони не спілкувалися, просто віталися. Потім бачилися також рідко, зазначає, що він завжди дивився на неї з-під лоба.

В судовому засіданні оголошено перерву до 06.12.2017 р. до 10.30 год. для виклику свідків.

06.12.2017 р. з інших підстав судове засідання відкладено на 27.12.2017 р. на 10.30 год.

27.01.2017 р. за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 22.01.2018 р. на 10.00 год.

В судовому засіданні 22.01.2018 р. допитано свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та відповідача ОСОБА_4 .

Секретар сільської ради ОСОБА_19 , яка зареєструвала заповіт, в судовому засідання пояснила, що у неї не виникло підозр щодо психічного стану ОСОБА_5 . Зазначила, що він був адекватним, в світлій пам`яті, сам підписався в заповіті.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що ОСОБА_5 був нормальним, адекватним, розмовляв як всі. Випивав, але не до такої міри, щоб не впізнавата людей, пив, як усі люди. Спілкуватися з ним почала після того, як він одружився вдруге.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що ОСОБА_5 алкоголь вживав як всі, у свята, нічого дивного в його поведінці не помічала. Одного разу подарував їй двох качок для розведення, сам також тримав господарство. Розповідав їй, що не образить ОСОБА_4 , що залишив їй все, так як вона за ним дивиться.

Свідок ОСОБА_17 повідомив суду, що він часто спілкувався з померлим, так як жив по сусідству. Повідомив, що ОСОБА_5 пив як усі. Нічого дивного в його поведінці він не помічав.

Свідок ОСОБА_18 пояснив суду, що спілкувався з померлим через день. Розповів, що той випивав у свята, такого, що не впізнавав когось, не було. Знав від покійного про те, що той склав заповіт на ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що її помрелий чоловік сам ходив на роботу, дивився за її 10-річною дитиною, коли вона сама перебувала в лікарні. Стверджувала, що у нього були нормальні відношення з людьми. Порушень пам`яті не відзначалося. Заповіт складений на її користь пояснює тим, що померлий ОСОБА_5 був злий на дочок, так як вони продали його будинки, після чого переживав, що вони виселять і її теж. З 2006 року нікуди без неї не ходив, так як у нього були проблеми з ногою. Також заперечувала факт вживання ним алкоголю у 2016 році.

В судовому засіданні оголошено перерву до 01.02.2018 р. до 13.00 год.

23.01.2019 року на адресу суду надійшла довідка Первомайської центральної міської багатопрофільної лікарні без номеру від 22.01.2018 р. про перебування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на консультативному обліку та проходження лікування з 2003 по 2007 роки з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок зловживання алкоголем.

26.01.2019 року на адресу суду від Первомайської центральної міської багатопрофільної лікарні листом від 19.01.2018 р. № 11, підписаного лікарем-психіатром ОСОБА_9 , надійшла амбулаторна картка на ОСОБА_5 .

В судовому засіданні 01.02.2018 р. оглянуто медичні документи, які надійшли до суду з Первомайської центральної міської багатопрофільної лікарні, та долучено їх до матеріалів справи. Представником позивача Гирлею Т.Д. заявлено клопотання про витребування виписки чи історії хвороби стаціонарного лікування в терапевтичному відділенні районної лікарні з 23.03.2016 по 04.04.2016 р.р. на ОСОБА_5 та про повторний допит лікаря-психіатра ОСОБА_9 Представником відповідача Сотською С.О. заявлено клопотання про допит керівника консультативної полікліники, про направлення судом запиту щодо наявності нарколога в Первомайській центральній районній лікарні. Клопотання представників сторін задоволені. Розгляд справи відкладено на 10.00 год. 13.03.2018 р.

В судовому засіданні 13.03.2018 року оглянуто документи, які надійшли на запити суду, та долучено їх до матеріалів справи. Так згідно листа Первомайської центральної районної лікарні (далі - ПЦРЛ) від 13.02.2018 р. № 272-01-05 лікар - психіатр ОСОБА_9 в лікарні в період з 2003 по 2017 р.р. не працював. Також ПЦРЛ згідно листа від 13.02.2018 р. № 273-01-05 надано інформацію про наявність в лікарні в період з 2003 по 2017 р.р. лікарів-наркологів та лікарів-психіатрів. З медичної картки стаціонарного хворого № 1465 на ім`я ОСОБА_5 вбачається, що останнього було госпіталізовано до терапевтичного відділення ПЦРЛ 23.03.2016 р. з діагнозом: основний- алкогольна хвороба печінки, цироз печінки кл.В по Чайлд-Пью, портальна гіпертензія І. Асцит., печінкова недостатність І, варикозне розширення вен стравоходу, спленомегалія; ускладення основного - алкогольна поліневропатія нижніх кінцівок, алкгольна кардіопатія; супутній (лікар-психіатр) - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, часткова ремісія. Допитано керівника консультативної поліклініки ОСОБА_20 та лікаря-психіатра ОСОБА_9 .

Завідувач консультативної поліклініки ПЦМБЛ ОСОБА_20 в ході огляду медичної документації, представленої у справі, пояснив суду, що амбулаторна картка і довідка лікаря-спихіатра ОСОБА_9 складена з порушенням і не по формі. Також повідомив, що особи, які зловживають алкоголем, на обліку в даному лікувальному закладі перебувати не можуть, рівно як і жителі Первомайського району Миколаївської області.

Лікар-психіатр ОСОБА_9 повторно пояснив суду, що в 2014-2015 роках ОСОБА_5 також був у нього на прийомі, однак, відповідна медична документація, обов`язкова в подібних випадках, відсутня. На обліку у лікаря-психіатра або лікаря-нарколога Первомайської ЦРЛ ОСОБА_5 не перебував.

Представником позивача Гирлею Т.Д. заявлено клопотання про призначення судової психіатричної експертизи.

Ухвалою суду від 13.03.2018 р. клопотання представника позивача задоволено та призначено у справі посмертну судову медико-психіатричну експертизу, проведенння якої доручено Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1, експертам поставлені запитання та зупинено провадження у справі до отримання судом висновків експертизи.

Ухвалою суду від 18.05.2018 р. відновлено провадження у справі та викликано сторони в судове засідання на 13.06.2018 р. для розгляду листа головного лікаря Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 Шеремет Л.В. та вирішення питання щодо постановки інших питань для експерта.

Ухвалою суду від 13.06.2018 р. клопотання представника позивача задоволено та призначено у справі посмертну судову медико-психіатричну експертизу, проведенння якої доручено Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1, експертам поставлені нові запитання та зупинено провадження у справі до отримання судом висновків експертизи

Ухвалою суду від 31.07.2018 р. відновлено провадження у справі та викликано сторони в судове засідання на 25.09.2018 р. для розгляду клопотання експерта Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 Вичерова Т.М..

25.09.2018 р. розгляд справи відкладено в зв`язку із зайнятістю представника позивача в розгляді кримінальної справи в Миколаївському апеляційному суді на 19.12.2018 р.

19.12.2018 р. розгляд справи відкладено в зв`язку з неявкою відповідача та її представника на 24.01.2019 р. на 13.30 год.

Розгляд справи також відкладався з 24.01.2019 р. на 15.02.2019р., а 15.02.2019 р. на 01.03.2019 р.

01.03.2019 р. в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_21 та ухвалено повторно направити справу на експертизу.

Ухвалою суду від 06.03.2019 р. зупинено провадження у справі до отримання судом висновків експертизи. Цією ж ухвалою направлено витребувані документи згідно клопотання експерта від 17.07.2018 р. № 42, матеріали справи № 484/2259/17 та копію квітанції про оплату послуг за проведення експертизи в сумі 2000,00 грн.

10.07.2019 р. на адресу суду від судово-психіатричного експерта Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 надійшов висновок № 142 за матеріалами справи.

Ухвалою суду від 17.07.2019 р. відновлено провадження у справі та викликано сторони в судове засідання на 07.08.2019 р. на 09.30 год.

В судовому засіданні представник позивачки Гирля Т.В. підтримала позовні вимоги просив їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідачки Сотська С.О. заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила у їх задоволенні відмовити.

Вислухавши думку представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до Закону України №2147-VІІ від 03.10.2017 року з 15.12.2017 року набула чинності нова редакція ЦПК України.

Згідно п.9 ч. 1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 59 років в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, про що 17.01.2017 року виконавчим комітетом Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області складено відповідний актовий запис №06, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Позивач ОСОБА_3 є донькою померлого ОСОБА_5 від першого шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 01.04.1984 року (а.с. 16).

Копією рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.10.2008 року у справі № 2-2979, 2008 року, підтверджено факт розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , зареєстрований 23.05.1981 року в Лисогірській сільській раді Первомайського району Миколаївської області, актовий запис № 17 (а.с. 11).

Також від першого шлюбу в померлого ОСОБА_5 була, окрім позивачки, ще одна дочка ОСОБА_6 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 07.04.1990 року та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 20.02.2010 року (а.с. 15, 17)

За своє життя ОСОБА_5 склав заповіт від 12.09.2013 року, посвідченого Лисогірською сільською радою Первомайського району Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за № 274, яким заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона буде мати право за законом на день своєї смерті, заповів ОСОБА_4 , відповідачці по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу по справі Другою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області відомовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з наявністю заповіту складеного на ішного спадкоємця, та у зв`язку з тим, що позивач відповідно до ст. 1241 ЦК України право на обов`язкову частку спадщини не мала, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлого буде видано спадкоємцям за заповітом у відповідності до ст. 1298 ЦК України (а. с. 6).

Відповідно до норм Цивільного Кодексу України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251,1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу).

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2424цс16, зазначено, що судам відповідно до ст. 215ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду, відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання, оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ч. 1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

У відповідності з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилається на те, що оспорюваний заповіт, посвідчений Лисогріською сільською радою Первомайського району Миколаївської області від 12.09.2013 року за реєстровим № 274, складено в порушення вимог Порядку, а заповідач ОСОБА_5 не міг керувати своїми діями під час складання заповіту, який би відповідав його волі, оскільки його психічний стан погіршувався в зв`язку із зловживанням алкоголем, в нього відмічалося зниження пам`яті на текучі події, негатизм, спотворене сприйняття реальності, елементи дещоріїнтування в просторі і часі, він часто був агресивним, боявся виходити з дому, вів усамітниний спосіб життя, не усвідомлював значення своїх дій. Позивач також вважає, що оспорюваний заповіт відповідав лише намірам померлої ОСОБА_5 , але не відповідав його волі.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, під час розгляду справи ухвалами суду від 13.03.2018 року, 13.06.2018 року та від 06.03.2019 року провадження у справі зупинялось до закінчення посмертної судової медико-психіатричної експертизи, проведенння якої доручено Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1.

Відповідно до проведеної експертизи, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 від 31.05.2019 року № 143, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент складання заповіту 12.09.2013 року міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. (а.с. 160-168).

Разом з тим суд враховує, що покази свідків щодо психічного стану померлого, на весь період його життя, вкрай суперечливі між собою. Так, обидві дочки в ході судового засідання стверджують, що батько все життя вів себе дивно, вони з матір`ю його боялися, він виганяв їх з дому, був агресивним. Також батько їм обіцяв, що залишить все своє майно їм, так як любить онука. Однак сказати що-небудь про психічний стан батька на 2013 рік вони не можуть. Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 підтверджують слова дочок про агресивність, неадекватну поведінку і зловживання алгоголем ОСОБА_5 , однак свідчення їх стосуються, переважно, періоду життя ОСОБА_5 з ОСОБА_7 , після 2006 року вони бачили його рідко або не бачили зовсім. Таким чином, покази даних свідків стосуються етапу життя померлого задовго до написання заповіту, описати його психічний стан на 2013 рік вони, в більшості своїй, не можуть. Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 нічого незвичайного в психічному стані ОСОБА_5 не помітили і стверджують, що алкоголем він не зловживав. Однак у своїх свідченнях вони не окреслюють період спілкування з ОСОБА_5 ..

Таким чином, показання свідків носять суб`єктивний характер, суперечать один одному і не знаходять об`єктивного медичного підтвердження, а тому суд такі покази не враховує як доказ у справі.

Також, суд враховує наявність медичної картки стаціонарного хворого № 1465 на ім`я ОСОБА_5 , з якої вбачається, що останнього було госпіталізовано до терапевтичного відділення ПЦРЛ 23.03.2016 р. з діагнозом: основний- алкогольна хвороба печінки, цироз печінки кл.В по Чайлд-Пью, портальна гіпертензія І. Асцит., печінкова недостатність І, варикозне розширення вен стравоходу, спленомегалія. Алкогольна поліневропатія нижніх кінцівок, алкгольна кардіопатія; супутній (лікар-психіатр) - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, часткова ремісія. гастроезофагальна рефлюксна хвороба з езофагітом. Ерозивний гастрит. Гіпертонічна хвороба ІІІ, ст. 1, р 2. Часктова атрофія зорових нервів ОИ. Будучи у відділенні він консультований лікарем-наркологом, який і діагностував синдром залежності від алкоголю.

В ході судового розгляду, лікар-нарколог заявив, що психічні порушення у ОСОБА_5 відзначалися в аддиктивній (залежній) поведінці по відношенню до алкоголю і не зачіпали інші психічні процесі і функції (свідомість, інтелект та інше). Встановлений діагноз в стаціонарі, як і висновок нарколога, передбачає тривале вживання алкоголю, але немає ніяких об`єктивних даних про наявність психічних порушень у ОСОБА_5 на перод 2013 року або пізніше нього. Вони заперечуються лікарем-наркологом і не відображені в медичній карті стаціонарного хворого.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачці ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 274, посвідченого 12.09.2013 року Лисогірською сільською радою Первомайського району Миколаївської області.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк апеляційного оскарження обчислюєтьсчя з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.08.2019 року.

СУДДЯ: