ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/202/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.

за участю секретаря Лаптєвої Ю.М.

скаржника ОСОБА_1

приватного виконавця Мілоцького О.Л.

представника зацікавленої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, суд -

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м.Києва із скаргою на дії приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Мілоцького О.Л., заінтересована особа: стягувач ОСОБА_2 , відповідно до якої просив зобов`язати приватного виконавця Мілоцького О.Л. негайно скасувати постанову про поновлення вчинення виконавчих дій від 24.06.2019 року як незаконну та зобов`язати приватного виконавця здійснити повторну оцінку майна та надати копію звіту про оцінку майна скаржнику.

Скарга обґрунтована тим, що 15.05.2019 року приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. була винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі ухвали Дарницького районного суду м.Києва від 15.04.2019 року про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, Який оскаржується в Дарницькому районному суді м.Києва. Постановою Київського апеляційного суду від 20.06.2019 року вказану ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 15.04.2019 року було скасовано.

У подальшому, 24.06.2019 року приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №57401979 на підставі виконавчого листа №753/9736/13, виданого 18.12.2013 року Дарницьким районним судом м.Києва. У вказаній постанові приватного виконавця від 24.06.2019 року зазначено, що представником стягувача 24.06.2019 року подано заяву про поновлення виконавчого провадження ВП №57401979 у зв`язку із скасуванням ухвали Дарницького районного суду м.Києва від 15.04.2019 року.

Однак, скаржник із вказаним не погоджується, оскільки скаржником було встановлено, що представник стягувача постанову Київського апеляційного суду від 20.06.2019 року не отримував, а приватний виконавець Мілоцький О.Л. отримав лише 01.07.2019 року, що вбачається із зворотного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. З чого вбачається, що постанова про поновлення вчинення виконавчих дій повинна була винесена приватним виконавцем не раніше 01.07.2019 року .

Крім того, за час зупинення виконавчих дій (з 26.06.2019 року) закінчилась дія оцінки майна, яка була проведена 27.12.2018 року, а тому постала необхідність здійснення повторної оцінки майна боржника.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав, просив суд її задовольнити.

Приватний виконавець в судовому засіданні заперечував проти скарги, просив відмовити в її задоволенні в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на скаргу.

Представник стягувача в судовому засіданні заперечував проти скарги, просив відмовити в її задоволенні в повному обсязі.

В судовому засіданні встановлено, що за виконавчим листом № 753/9736/13 від 18.12.2013 року Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у сумі 2 059 182,94 грн. та судових витрат у сумі 3441,00 грн., а всього 2 062 623,94 грн., відкрито виконавче провадження ВП №57401979.

Приватним виконавцем виконавчого округу м.Київ Мілоцьким О.Л. 15.05.2019 року винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, в рамках виконавчого провадження ВП №57401979, на підставі ухвали Дарницького районного суду м.Києва від 15.04.2019 року.

Передставником ОСОБА_2 - адвокатом Гуримським О.В. 21.06.2019 року подано до приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Мілоцького О.Л. заяву про відновлення та продовження виконавчого провадження ВП №57401979. До вказаної заяви було додано посвідчену належним чином постанову Київського апеляційного суду від 20.06.2019 року, якою було скасовано ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 15.04.2019 року. Постанова Київського апеляційного суду від 20.06.2019 року набрала законної сили з дня її прийняття, тобто з 20.06.2019 року.

На підставі вказаної заяви, приватним виконавцем виконавчого округу м.Київ Мілоцьким О.Л. 24.06.2019 року винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій, в рамках виконавчого провадження ВП №57401979.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

При цьому, статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Так, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, відповідно до ст. 10 Закону, заходами примусового виконання рішень є : 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Виконавець зобов`язаний:1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться і в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження», учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 35. Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Згідно ч. 5 ст. 35. Закону України «Про виконавче провадження» після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання..

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Згідно з положеннями ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право особи - сторони виконавчого провадження у разі незгоди з результатами визначення вартості чи оцінки майна оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Згідно ч. 6 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

За вимогами ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

При цьому, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні твердження скаржника про безпідставність винесення приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. постанови про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №57401979 від 24.06.2019 року було спростовано матеріалами виконавчого провадження ВП №57401979, з яких вбачається, шо приватним виконавцем вказана постанова від 24.06.2019 року була винесена на підставі заяви представника стягувача від 21.06.2019 року та яка була прийнята приватним виконавцем, згідно штампу, 24.06.2019 року за вх. №1437.

Разом з тим, твердження скаржника шодо закінчення строку давності звіту про оцінку майна на підставі ч. 6 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» також не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне.

Згідно абз. 2 ч. 6 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

З наданого до суду звіту прооцінку майна та заявки на реалізацію арештованого майна вбачається, що датою підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання звіту про оцінку майна є 27.12.2018 року, а майно передано на реалізацію заявкою №57401979 на реалізацію арештованого майна від 15.02.2019 року, тобто вказані правовідносини не підпадають до ч. 6 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилається скаржник, як на обгрунтування вимог скарги.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 447, 448, 450, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадяти днів.

Суддя: