Єдиний унікальний номер судової справи № 489/6357/15-ц
Провадження № 22-ц/812/1425/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 серпня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.

при секретарі судового засідання - Богуславській О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, без участі учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2015 року, ухваленого у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Губницьким Д.Г., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В

У вересні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 21 липня 2006 року укладено кредитний договір №DNH4TP45250975, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 5530,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення до 21 січня 2010 року.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 11 червня 2015 року утворилась заборгованість, яка становить 92661 грн.98 коп.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2013 року, ухваленого за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»( далі - Банк) до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позовні вимоги Банку задоволено частково та стягнено на користь Банку з відповідачів у солідарному порядку 61605 грн. 98 коп.

А тому, враховуючи вищевикладене позивач просив стягнути на свою користь різницю між задоволеною судом сумою заборгованості та наявним станом на 11 червня 2015 року розміром заборгованості за кредитним договором №DNH4TP45250975 від 21 липня 2006 року, що складає 33 109 грн. 94 коп.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто на користь ПА КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 33109 грн.04 коп. та судовий збір у розмірі 1218 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції відповідач подав на нього апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи якої вказував, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального права, неповною мірою з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки викладені в рішення суду не відповідають обставинам справи.

Зазначав, що при постановлені оскаржуваного рішення судом не враховано, що кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним, нарахування неустойки, яка є явно завищеною не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності.

За такого просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу представник АТ «ПриватБанк» не скористався.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Зі змісту ч.1 ст. 369 ЦПК України вбачається, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно із ч.3 ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким вимогам вищенаведеного рішення суду першої інстанції не відповідає з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором №DNH4TP45250975 від 21 липня 2006 року, укладеного між ним та ОСОБА_1 у розмірі 31056 грн.23 коп., що становить різницю між стягнутою судом сумою заборгованості та наявною заборгованістю на час звернення з даним позовом, та 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1552 грн.81 коп. штрафу (процентна складова), всього 33 109 грн. 04 коп.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором, правомірності та правильності нарахування банком пред`явлених грошових вимог.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно до заяви позичальника №DNH4TP45250975 від 21 липня 2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачеві ОСОБА_1 банківські послуги, а саме: строковий кредит у сумі 5530,00 грн. на строк 42 місяці по 21 січня 2010 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов`язання позичальника повернення кредиту, сплати процентів, в обумовлений в Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також комісії, яка зазначена в Умовах.

Погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов, здійснюється щомісяця з 21 по 28 число кожного місяця шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 200,14 грн.

Крім того, заявою встановлена відповідальність при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню Кредиту, відповідно до якої Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00% на місяць розрахункових від суми залишку заборгованості за кредитом (а.с.8 зв.).

Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам передбачена відповідальність позичальника, зокрема, сплата пені в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу (п. 5.1). Також, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, більше ніж 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Оскільки ОСОБА_1 покладені на нього умовами договору зобов`язання належним чином не виконував, у серпні 2013 року Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості станом на 04 липня 2013 року.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2013 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4TP45250975 від 21 липня 2006 року в сумі 51605,75 грн., а також стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ суму 10 000 грн., а всього заборгованість у сумі 61 605,75 грн., що складається із заборгованість за кредитом 5 530,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 21 226,21 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 31 439,74 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 2 909,80 грн. ( а.с.5).

Відомостей щодо його виконання матеріали справи не містять.

Відповідно до даних Державного реєстру судових рішень вищевказане рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ухвалою цього ж суду від 20 червня 2019 року скасовано та призначено до розгляду на 20 серпня 2019 року.

Сума заборгованості за даним кредитним договором станом на 11 червня 2015 року, згідного наданого позивачем розрахунку становить 92661 грн.98 коп., з яких:5530 грн. заборгованість за тілом кредиту, 29045 грн.63 коп. - заборгованість по відсоткам, 58086 грн.35 коп. заборгованість по пені. Зважаючи на стягнення з відповідача заборгованості за цим договором у розмірі 61605 грн.75 коп., до сплати відповідачем належить 31056 грн.23 коп.( 92661 .98- 61605.75) та штраф у розмірі 2052 грн.81 коп., а всього 33109 грн.04 коп.( а.с.6-7).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Умовами спірного кредитного договору встановлено сплату відповідачем щомісячного платежу з 21 по 28 число кожного місяця у розмірі 200,14 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Сторонами кредитного договору погоджено щомісячну сплату відсотків за його користування у розмірі 25.08% річних(2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості) по кредиту в обмін на зобов`язання позичальника повернення кредиту, сплати процентів, в обумовлений в Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також комісії, яка зазначена в Умовах, який наданий до 21 січня 2010 року включно.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст.ст. 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам передбачена відповідальність позичальника, зокрема, сплата пені в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу (п. 5.1). Також, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, більше ніж 30 днів, позичальник сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

ПАТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у серпні 2013 року до суду із позовом про примусове стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_1

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення заборгованість за кредитним договором указана сума заборгованості у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на викладене, після пред`явлення Банком у серпні 2013 року позову до позичальника право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а відтак у суду першої інстанції бути відсутні підстави для стягнення суми заборгованості, яка фактично складається із заборгованості по відсоткам, пені, так як тіло кредиту стягнуто, та штрафу.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

З огляду на таке доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а висновок суду першої інстанції таким, що суперечить нормам матеріального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2015 року скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В силу ч.1 та 13 ст.141 ЦПК України із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1827 грн. судового збору сплаченого при звернені до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 373, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - місто Миколаїв , паспорт серія НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 1827 ( одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 13 серпня 2019 року