УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 761/35860/17

провадження № 61-14275 ск 19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом та просив встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його брата ОСОБА_5 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 24 липня 2015 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким усе своє майно заповів своєму брату ОСОБА_1 . На день смерті брата, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 постійно проживав з ним та 23 вересня 2015 року звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено, оскільки спадкова справа заведена за заявою ОСОБА_6 , дочки брата ОСОБА_5 . Вважаючи відкриття спадщини на підставі заяви ОСОБА_6 безпідставним, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дії нотаріуса та закриття спадкової справи. Після набрання вказаним рішенням законної сили, а саме 07 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Враховуючи, що вказану заяву ОСОБА_1 подав із пропуском шестимісячного строку, приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року в складі судді Піхур О. В., залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року в складі колегії суддів Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В., в задоволенні позову відмовлено.

Суди виходили з того, що обґрунтовані обставини, які б давали підстави для встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відсутні.

24 липня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення та просив скасувати їх як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , брат ОСОБА_1 24 липня 2015 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 . Документи, які підтверджують факт звернення 23 вересня 2015 року ОСОБА_1 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, відсутні.

07 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Топчію О. Є. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском шестимісячного строку.

Відмовляючи в задоволенні вказаного позову, Шевченківський районний суд м. Києва, виходив крім іншого з того, що 13 листопада 2015 року приватний нотаріус Литвин Л. О. рекомендувала ОСОБА_1 звернутися з заявою для прийняття спадщини за місцем відкриття спадкової справи з метою не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, проте ОСОБА_1 звернувся з заявою лише 07 серпня 2017 року.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що об`єктивні, непереборні чи істотні труднощі, які перешкоджали б ОСОБА_1 подати заяву про прийняття спадщини відсутні. Доводи про те, що ОСОБА_1 постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не є обґрунтованими, оскільки встановлення наявності або відсутності такої обставини не впливає на вирішення вказаного спору з огляду на його предмет і підстави.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною першою статті 1269 та частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7,

вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Ураховуючи викладене, підстави вважати, що суд першої інстанції та апеляційний суд при розгляді даної справи неправильно застосували норми матеріального права чи допустили порушення норм процесуального права, відсутні.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук