КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №363/4124/15-ц головуючий у суді І інстанції: Чірков Г.Є.
провадження №22-ц/824/9318/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 . ОСОБА_2 (її сусід) восени 2006 року, або навесні 2007 року самочинно встановив паркан, зайнявши 4,9 кв. м її землі.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд зобов`язати ОСОБА_2 відновити стан її земельної ділянки площею 0, 0987 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 , який існував до порушення її прав щодо володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою, шляхом приведення її у придатний для використання стан, включаючи знесення споруди - паркану, від поворотної точки межі паркану - літери «Б» на північний захід до точки «В» - довжиною 6 м, від поворотної точки межі паркану - літери «Б» на південний схід до точки «А» довжиною 11,5 м з викорчовуванням фундаментних опорних стовпів паркану та повернути їй, як власнику 4,9 кв. м спірної землі.

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що під час проведення землевпорядних робіт товариством з обмеженою відповідальністю «ЗемЮрКонсалтинг» (далі - ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг») встановлено, що частину його земельної ділянки захопила ОСОБА_1 .

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просив суд усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою 4,44 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та зобов`язати ОСОБА_1 звільнити вказану частину земельної ділянки.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заявлених первісних та зустрічних позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісної позовної заяви, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вищезазначене рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Вважає, що суд першої інстанції в рішенні неправильно застосував норми матеріального права щодо строку позовної давності та не застосував закон, який підлягав застосуванню. Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Зазначає, що суд не захистив її право власності на належну їй незаконно захоплену відповідачем ОСОБА_2 частину її земельної ділянки. Також, посилається на те, що зустрічний позов був поданий 28 січня 2016 року не для захисту прав та інтересів ОСОБА_2 , а для введення суду та сторони ОСОБА_1 в оману і затягування розгляду справи.

Просила скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року в частині відмови у задоволенні первісної позовної заяви та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, викладені в заяві про збільшення позовних вимог.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на те, що викладені в ній обставини в своїй сукупності не можуть бути підставою в розумінні ст. 376 ЦПК України для скасування чи зміни судового рішення.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, касаційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки скасувано, а справу у цій частині передати на новий розгляд до Київського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що обставини позову про порушення її прав є доведеними, сторона відповідача не заперечувала обставин первісного позову щодо зведення металевого паркану, який частково знаходиться на земельній ділянці позивачки, однак ОСОБА_1 пропустила встановлений законом строк позовної давності, оскільки про порушене право вона довідалася не пізніше вересня 2007 року, а з позовом до суду звернулася у вересні 2015 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було заявлено стороною відповідача, що згідно положень частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Однак, такі висновки судунев повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту «г» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

За положеннями частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно статті 107 ЗК України основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Власник земельної ділянки або землекористувач згідно положень частини другої статті 152 ЗК України може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до вимог пункту «б» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється: на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками суміжних земельних ділянок, які розташовані у АДРЕСА_1 відповідно.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому № 66 від 16 жовтня 2000 року, ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0987 га у АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) товариством з обмеженою відповідальністю «ТАНДЕМ ЕКСПЕРТ» (далі - ТОВ «ТАНДЕМ ЕКСПЕРТ») 10 жовтня 2013 року здійснено державну реєстрацію вказаної земельної ділянки, яку сформовано у державному земельному кадастрі.

Відповідно до довідки начальника управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Вишгородському районі, Київської області № 20 від 14 лютого 2011 року земельній ділянці площею 0,0987га у АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 (т.1, а.с. 58).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому № 2 від 22 січня 2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0758 га у АДРЕСА_2 .

Відповідно до даних Державного земельного кадастру, зазначених у схемі топографо-геодезичних робіт, складеній фізичної особою-підприємцем ОСОБА_3 , земельна ділянка ОСОБА_2 площею 0,0758 га має кадастровий номер НОМЕР_2 .

17 вересня 2007 року ОСОБА_1 звернулась до Глібівської сільської ради із заявою про те, що її сусід ОСОБА_2 порушив межу між їхніми земельними ділянками на свою користь.

07 жовтня 2009 року ОСОБА_1 уклала з державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» договір з приводу винесення меж в натурі її земельної ділянки, за наслідками якого складено відповідний акт про перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу межових знаків.

У подальшому, протягом 2012 року ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Головного управління Держкомзему у Київській області та управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області у зв`язку із самовільним зайняттям ОСОБА_2 частини її земельної ділянки.

Приписом Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 05 липня 2013 року підтверджено, що під час перевірки з виїздом на місце розташування земельної ділянки по АДРЕСА_1 межові знаки в натурі (на місцевості) не виявлені.

23 липня 2013 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «ТАНДЕМ ЕКСПЕРТ» договір № 22-07 з приводу виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), переданої у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

На виконання вказаного договору та вимог Закону Україниp «Про державний земельний кадастр» виготовлено технічну документацію.

Згідно цієї технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), переданої у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 визначені та встановлені в натурі (на місцевості) межові знаки. Спеціалістами було виявлено, що поворотна точка земельної ділянки № 6 знаходитися на території сусідньої ділянки на відстані 40 см від паркану по перпендикулярній лінії на південь, відповідно поворотна точка фізичної межі (літера Б) розташована на території земельної ділянки ОСОБА_1 на південь 1, 56 м на схід від поворотної точки № 6 згідно державного акту. Також було виявлено, що відстань до існуючої східної межі ділянки від межі ділянки згідно державного акту становить: 1,64 м у південній частині ділянки. Таким чином, загальна площа перекриття з сусідніми земельними ділянками становить 0,0005 га, (4,9 кв.м). Складено акт встановлення (відновлення) та погодження межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) і передачу на зберігання межових знаків, межі погоджені з суміжними землевласниками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Межа з ділянкою ОСОБА_2 не погоджена. Межові знаки довготривалого зберігання, якими закріплено поворотні точки межі земельної ділянки, у кількості 8 штук встановлені.

Встановлення в натурі межі земельної ділянки площею 0,0987 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ОСОБА_1 здійснено за допомогою електронного тахеометра Trimble М3.

Прив`язка до державної геодезичної мережі була здійснена за допомогою комплекту одночастотних приладів GPS Trimble R3 в режимі Fast-static. Для прив`язки до системи координат СК-63 був використаний пункт тріангуляції за індексним номером М360736000. При перевірці з контрольної точки стояння різниця у замірах становила 6мм. Після прив`язки спеціалістами було визначено місцезнаходження поворотних точок межі земельної ділянки було виявлено, що поворотна точка земельної ділянки № 6 знаходитися на території сусідньої ділянки на відстані 40см. від паркану по перпендикулярній лінії на південь, відповідно поворотна точка фізичної межі (літера Б) розташована на території земельної ділянки ОСОБА_1 на південь 1,56м. на схід від поворотної точки № 6 згідно Державного акту. Також було виявлено, що відстань до існуючої східної межі ділянки від межі ділянки згідно державного акту становить: 1,64 м у південній частині ділянки. Таким чином загальна площа перекриття з сусідніми земельними ділянками становить 0,0005га., (4,9кв.м).

Складено акт встановлення (відновлення) та погодження межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) і передачу на зберігання межових знаків, межі погоджені з суміжними землевласниками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Межа з ділянкою ОСОБА_2 не погоджена. Межові знаки довготривалого зберігання, яким закріплено поворотні точки межі земельної ділянки, в кількості 8 штук встановлені.

Відповідно до листів №№22-139/0-83/6-16 та Д-523/0-126/6-16 від 26 лютого та 14 березня 2016 року Управління Держгеокдастру у Вишгородському районі Київської області ОСОБА_2 після 3-4 серпня 2013 року до Державного земельного кадастру документи, оформлені для нього ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг», для відновлення меж його земельної ділянки, не подавав. Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру земельні ділянки, які належать ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , не накладаються одна на одну, а мають спільну межу.

Згідно листа Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) від 22 лютого 2016 року №Д-407/0-338/6-16 інженер-землевпорядник ОСОБА_7 , який відповідно до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників станом на 09 лютого 2016 року працює в ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг», отримав кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника в Київському Національному Університеті будівництва і архітектури 11 грудня 2015 року №010387. Станом на 03 серпня 2016 року у ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» апаратура супутникових радіонавігаційних систем не значилась.

Листом Держгеокадастру вих. №Д-407/0-338/6-16 від 22 лютого 2016 року доводиться, що станом на 3-4 серпня 2013 року інженер-розпорядник ОСОБА_7 не був сертифікованим інженером-землевпорядником, внаслідок чого не мав прав та обов`язків сертифікованого інженера землевпорядника.

Відповідно до листа №Д-8933/0-0.23-5483/6-17 від 08 грудня 2018 року відповідно до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників ОСОБА_3 отримав кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиства від 13 вересня 2013 року №010929. В реєстрі апаратури супутникових радіонавігаційних систем геодезичного коду 9015 за товарною номенклатурою зовнішньоекономічної діяльності, що застосовуються під час проведення топографо-геодезичних, картографічних, аерофотознімальних, проектних, дослідницьких робіт і вишукувань та кадастрових зйомок, крім апаратури зазначеного типу Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України за ОСОБА_3 апаратура радіонавігаційних систем не значиться.

Згідно акту №168/109 перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного 31 липня 2013 року Державною інспекцією сільського господарства в Київській області, у результаті перевірки встановлено, що станом на 31.07.2013 року ОСОБА_1 виконала вимоги припису від 05.07.2013 року №П53/103 винесла межі власної земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація розроблена ТОВ «Тандем Експерт». Відповідно до матеріалів вказаної технічної документації суміжний землекористувач ОСОБА_2 самовільно зайняв частину земельної ділянки ОСОБА_1 , яка має державний акт на право притної власності на землю серії НОМЕР_4 , який зареєстровано в Книзі записів державних актів на праві приватної власності на землю за №126 від 30.05.2001 року. Площа самовільно зайнятої земельної ділянки 4,9 кв.м (т.1 а.с. 36-37).

Аналогічний висновок про встановлення самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_1 суміжний землекористувачем ОСОБА_2 площею самовільного зайняття 4,9 кв.м. зазначено в листі Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 25.10.2013 року (т.1 а.с. 39-41)

Встановлено, що в матеріалах справи міститься схема накладення земельних ділянок, яка, як зазначає позивачка в позовній заяві та в клопотанні про приєднання цієї схеми до матеріалів справи, міститься в технічній документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) переданою у власність ОСОБА_1 , з якої вбачається, що площа ділянки згідно державного акта становить 0,0987 га, фактична площа ділянки становить 0, 0964 га (т.1 а.с. 19, 121-123).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що є доведеними обставини позову ОСОБА_1 про порушення її прав. При цьому, судом вірно встановлено, що сторона відповідача не заперечувала обставин первісного позову щодо зведення металевого паркану, який частково знаходиться на земельній ділянці позивачки.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що право користування земельною ділнкою позивача булопорушено відповідачем.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач пропустила встановлений законом строк позовної давності, оскільки про порушене право вона довідалася не пізніше вересня 2007 року, коли подала заяву з приводу самовільного зайняття її земельної ділянки відповідачем, оскільки відповідно до вимог ст. 152 ЗК України та ст. 268 ЦК України строки позовної давності до вимог про усунення перешкод у користуванні власностю не застосовуються.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском нею встановленого законом строку позовної давності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Судові витрати у розмірі 2646,80 грн., що складає 487,20 грн. сплачених при подачі позовної заяви + 1057,20 грн. сплачених при подачі апеляційної скарги + 1102,40 грн. сплачених при подачі касаційної скарги, підлягають стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 133, 141 ЦПК України (т.1 а.с. 66) (т. 3 а.с. 36) (т. 3 а.с. 110).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року скасувати в частині відмови в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, і в цій частині ухвали нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки задовольнити повністю.

Зобов`язати ОСОБА_2 відновити стан земельної ділянки ОСОБА_1 загальною площею 0,0987 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 , який існував до порушення її прав щодо володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою, шляхом приведення її у придатний для використання стан, включаючи знесення споруди - паркану, від поворотної точки межі паркану ОСОБА_2 - літери «Б» на північний захід до точки «В» - довжиною 6 м та від поворотної точки межі паркану - літери «Б» на південний схід до точки «А» довжиною 11,5 м з викорчовуванням фундаментних опорних стовпів паркану та повернути їй, як власнику 4,9 кв. м спірної земельної ділянки без паркану та їх залишків.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2646,80 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «14» серпня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк
О.І. Сліпченко