П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019року м. Київ

Справа № 754/14724/18

Провадження: № 22-ц/824/9651/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 7 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Лісовської О.В.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ПАТ «Ідея Банк» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.02.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 910.13466 (далі - Договір), згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 86933, 00 грн., у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу Daewoo Nexia 1.5 GL, 2011 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 3 НОМЕР_2 , Д.Н.З. НОМЕР_3 , зі строком користування кредитними коштами до 28.02.2017 року. ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати кредит та проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни, встановлені Договором. Позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами кредитного договору, підтвердив свої права та обов`язки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, а також те, що всі умови договору йому цілком зрозумілі та вважав їх справедливими по відношенню до себе. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань між банком і позичальником було укладено договір застави вищевказаного транспортного засобу. Як зазначає позивач, відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за Договором, внаслідок чого станом на 18.09.2018 року в нього утворилась заборгованість в розмірі 117 467, 00 грн., з яких: 54 655, 87 грн. - прострочений борг в сумі, 53 618, 58 грн. - прострочені проценти в сумі, 651, 42 грн. - строкові проценти в сумі, 4496, 56 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі, 1871, 24 грн. - дебіторська заборгованість у розмірі, 2173, 33 грн. - інші штрафні санкції в розмірі На підставі договору застави, укладеного з ОСОБА_2 , обтяження на транспортний засіб, що є предметом спору, зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Також за умовами вказаного договору застави відчуження Предмету застави здійснюється Заставодавцем тільки за письмовою згодою Заставодержателя. Проте, всупереч зазначеному та без письмової згоди банку ОСОБА_2 відчуживпредмет застави. На час звернення до суду із вказаним позовом актуальним власником заставного автомобіля згідно відповіді Головного сервісного центру МВС є ОСОБА_1 із д.н.з. НОМЕР_4 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 7 травня 2019 року позов ПАТ «Ідея Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.13466 у сумі 117 467, 00 грн., що складається з: простроченого боргу у розмірі 54655, 87 грн.; прострочених процентів 53618, 58 грн.; строкових процентів 651, 42 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 44 96, 56 грн., дебіторської заборгованості у розмірі 1871, 24 грн. та інших штрафних санкцій у розмірі 2173, 33 грн.

Вилучено у ОСОБА_1 транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль Daewoo Nexia 1.5 GL, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 , колір синій, державний номерний знак НОМЕР_4 та передано ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації.

В рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором №910.13466, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 , в сумі 117 467, 00 грн., що складається з: простроченого боргу у розмірі 54655, 87 грн.; прострочених процентів 53618, 58 грн.; строкових процентів 651, 42 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 44 96, 56 грн., дебіторської заборгованості у розмірі 1871, 24 грн. та інших штрафних санкцій у розмірі 2173, 33 грн., звернено стягнення на предмет застави, що належить ОСОБА_1 , а саме автомобіль Daewoo Nexia 1.5 GL, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 , колір синій, державний номерний знак НОМЕР_4 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «ІДЕЯ БАНК» будь-якій третій особі покупцю від імені власника) за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «ІДЕЯ БАНК» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах МВС України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо).

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що звернення стягнення на спірний автомобіль неможливо, оскільки він вибув із власності ОСОБА_2 . На час розгляду даної справи право власності на даний автомобіль перейшло до нього 06.09.2016 року від ОСОБА_3 , а не від заставодавця ОСОБА_2 . Будь-яких договорів із ОСОБА_2 та банком він не укладав. Оскільки позивач не ставить вимогу про недійсність договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного між ним на ОСОБА_4 , скасування його державної реєстрації, та не оспорює законності підстав набуття ним права власності, то позовні вимоги про вилучення автомобіля та звернення стягнення на нього є передчасними. Також зазначив, що судом безпідставно не застосовано наслідки спливу позовної давності за його заявою, оскільки з часу виникнення заборгованості ОСОБА_2 (листопад 2014 року) у банку виникло право звернення стягнення на автомобіль як предмет застави, в той час як до суду позивач звернувся лише у вересні 2018 року.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Олешек О.М. в інтересах ПАТ «Ідея банк» зазначила, що відповідно до ч. З ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, шо є предметом обтяження.

За таких обставин, реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, а тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 25,26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Такі висновки містяться у постановах Верховного суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-7цс13 та від 19.11.2014 року у справі № 6-168цс14. Вказала, що вибір способу захисту, який не суперечить закону, своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів є правом особи. На час другої перереєстрації автомобіля за покупцем ОСОБА_4 та третьої перереєстрації автомобіля за покупцем ОСОБА_1 , спірний автомобіль весь час перебував у заставі Банку, відомості про обтяження були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 29.03.2012 року. Предметом спору у справі №754/14724/18 є звернення стягнення на предмет застави, який було передано Заставодавцем (Позичальником) в заставу в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, які останній не виконує. В даному випадку Банк, керуючись ст. 572 ЦК України, як Заставодержатель реалізує своє право, шляхом звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення кредитних зобов`язань.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В рамках даної справи не оспорюються наступні обставини.

29.02.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 910.13466, згідно якого Банк надав останньому кредит в розмірі 86 933, 00 грн. зі строком до 28.02.2017 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 20,99 % річних (а.с. 9-10).

Умовами Кредитного договору визначено, що кредит надається для фінансування купівлі ОСОБА_2 транспортного засобу марки Daewoo Nexia 1.5 GL, 2011 року випуску, колір синій, в сумі 84 400, 00 грн., а також для фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 2533, 00 грн., всього - в сумі 86 933, 00 грн.

Параграф 3 Договору вказує на те, що забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є застава транспортного засобу, вказаного в п.2 параграфу 1 договору.

Згідно умов параграфу 4 Договору відповідач зобов`язався отримати кредит і погашати заборгованість за Договором у вигляді ануїтентних платежів на рахунок № 2307.980 відповідно до графіку щомісячних платежів, який є Додатком №1 до Договору.

Меморіальними ордерами № 910.13466 від 01.03.2012 року та № 910.13466 від 01.03.2012 року підтверджено, що ОСОБА_2 отримав грошові кошти у загальному розмірі 86 933, 00 грн., отже, позивачем було виконано свої зобов`язання за Договором в повному обсязі (а.с. 19-20).

19.03.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір застави транспортного засобу № 910.13466, відповідно до умов параграфу 1 якого для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 910.13466 від 29.02.2012 року заставодавець ОСОБА_2 передав у заставу заставодержателю ПАТ «Ідея Банк» транспортний засіб марки марки Daewoo Nexia 1.5 GL, 2011 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 3 НОМЕР_2 , Д.Н.З. НОМЕР_3 , який належавзаставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 28.02.2012 року. Предмет застави зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За згодою сторін заставна вартість предмету застави встановлена в розмірі 105 500, 00 грн. (а.с. 22-23).

29.03.2012 року відомості про обтяження на автомобіль на підставі договору застави від 19.03.2012 були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 28).

Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 910.13466 від 29.02.2012 року, станом на 18.09.2018 року ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором кредиту в розмірі 117 467, 00 грн., а саме: прострочений борг в сумі 54 655, 87 грн., прострочені проценти в сумі 53 618, 58 грн., строкові проценти в сумі 651, 42 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 4496, 56 грн., дебіторська заборгованість у розмірі 1871, 24 грн., інші штрафні санкції в розмірі 2173, 33 грн. (а.с. 41).

Задовольняючи позов банку суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 умови укладеногоміж ним та ПАТ «Ідея банк» договору про надання банківських послуг щодо погашення заборгованості за кредитом, процентами, платою за обслуговування кредитом та пенею належним чином не виконав, а тому вимоги банку про стягнення з ньогозаборгованості по кредитному договору № 910.13466 від 29.02.2012 року в розмірі 117 467, 00 грн. є обгрунтованими.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 7 травня 2019 рокуОСОБА_2 в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 910.13466 у сумі 117 467, 00 грн.не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Щодо позовних вимог про вилучення у ОСОБА_1 транспортного засобу, який є предметом застави та звернення стягнення на предмет застави, суд першої інстанції виходив із того, що на час другої перереєстрації автомобіля за покупцем ОСОБА_4 та третьої перереєстрації автомобіля за покупцем ОСОБА_1 спірний автомобіль Daewoo Nexia 1.5 GL весь час перебував у заставі Банку та був внесений в Державний реєстр обтяжень рухомого майна з 29.03.2012 року. Таким чином зміна власника заставного транспортного засобу, відносно якого зареєстроване обтяження, не є перешкодою для задоволення за рахунок цього майна вимог банку у випадку порушення заставодавцем своїх кредитних зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з положеннями статей 526,530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь - яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернено стягнення.

Статтею 589 ЦК України передбачено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов`язання, що нею забезпечено.

Частина 2 статті 589 ЦК України, передбачає право заставодержателя задовольнити за рахунок предмета застави в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

В силу ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із частиною 1 статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Відповідно до частини 1, 2 статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

За таких обставин, реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, а тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Тобто, у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, забезпечувальне обтяження зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 523/8653/15-ц.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановахВерховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 333/6700/15-ц та у постановах Верховного Суду від 12.12.2018, справа № 0503/6754/2012, від 01.11.2018 , справа № 348/1897/16-ц.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву «право слідування».

За таких обставин, відчуження боржником майна, що є предметом застави, без припинення обтяження, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст.ст. 25, 26 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідо § 1п. 4 Договору застави право застави виникає з моменту укладення сторонами цього договору.

Відповідно до п.п.1,2 § 2 у разі невиконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами (на праві вищого пріоритету). Натупні застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права користування ТЗ третім особам, переміщення ТЗ за межі території України здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя.

Згідноп. 1 § 6даного договору заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або цим договором; виявлення заставодержателем погіршення стану предмету застави, або зменшення його вартості понад нормальний фізичний знос, або фактичної часткової відсутності предмету застави; смерті заставодавця та в інших випадка, передбачених іинним законодавством.

Закон прямо покладає на заставодавця обов`язок запитати згоду заставодержателя на відчуження обтяженого майна; цей обов`язок презюмується і йому кореспондує право заставодержателя на захист шляхом визнання правочину недійсним у разі відчуження майна без його згоди.

ОСОБА_2 , усупереч указаним положенням матеріального права й договору застави, не повідомивши про це заставодержателя, та не отримавши його згоди, відчужив майно, а саме: транспортний засіб Daewoo Nexia 1.5 GL, ОСОБА_4 15.06.2016 року, який 06.09.2016 року, в свою чергу, відчужив даний транспортний засіб ОСОБА_1 , що підтверджується відповіддю Головного сервісного центру МВС від 01.08.2018 року № 31/11426 (а.с. 33).

Даний автомобіль перебував в заставі банку й обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону.

Реєстрація в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостой про обтяження предметів застави згідно вимог ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» була здійснена 29 березня 2012 року ПАТ «Ідея банк».

Наявність обтяження підтверджена відповідним витягом та є чинним і по сьогоднішній день (а.с. 27-29 ).

Банк згоду на відчуження рухомого майна позичальнику ОСОБА_2 без збереження обтяження не надавав, а тому зареєстровані обтяження зберегли силу для нового на теперішній час власника - ОСОБА_1 .

Ураховуючи вищенаведені норми Закону та встановлені обставини справи, колегія суддів доходить висновку про існування законних підстав для задоволення вимог банку.

Посилання скаржника на необхідність визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля є безпідставними,оскільки обтяження предмету договору заставою не тягне за собою недійсність такого правочину.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вибір способу захисту, який не суперечить закону, своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів є правом особи.

Слід зазначити, що предметом спору у даній справі є звернення стягнення на предмет застави, який було передано Заставодавцем (Позичальником) в заставу в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, які останній не виконує.

В даному випадку Банк, керуючись ст. 572 ЦК України, як заставодержатель реалізує своє право, шляхом звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення кредитних зобов`язань.

Слід наголосити на тому, що вилучення і витребування це є різні поняття.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду мають зазначатись, зокрема, заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні суду, є одним із заходів примусового виконання цього рішення.

Вимоги банку про вилучення предмета застави та передачу в управління на період до його реалізації, є саме такими заходами примусового виконання. Незважаючи на те, що в договорі застави передбачені повноваження заставодержателя щодо вилучення у відповідача предмета застави та передачі його в управління банку, однак для того, щоб державний виконавець під час виконання рішення суду вилучив у боржника транспортний засіб та передав його на зберігання стягувачу, про це повинно бути зазначено в рішенні суду.

Щодо доводів скаржника про пропуск банком строків позовної давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до пункту 9 параграфу 10 Кредитного договору строк позовної давності для стягнення боргу за Договором встановлений тривалістю в 5 (п`ять) років.

Останній платіж по договору ОСОБА_2 здійснив 19 листопада 2014 року.

Відповідно, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відтак, строк позовної давності за вимогами кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відраховувати з 19 листопада 2014року, оскільки саме з цього часу у кредитора виникло право на звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави.

Позов до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки було заявлено 22 жовтня 2018 року, тобто, в межах строку позовної давності.

Окрім того, заборгованість до теперішнього часу не погашена.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 7 травня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 7 травня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль