Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 496/2467/15-ц

провадження № 61-25516св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Гірняк Л. А., Сєвєрової Є. С., та касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 червня 2016 року у складі судді: Бобуйок А. Д., та рішення апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Гірняк Л. А., Сєвєрової Є. С.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку і земельної ділянки в натурі, усунення перешкод у володінні та користуванні часткою об`єкту права спільної часткової власності шляхом вселення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 04 червня 2014 року у справі № 496/4512/13-ц було визнано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , без надвірних споруд та самовільно збудованих приміщень і земельну ділянку, на якій він розміщений, об`єктами спільної сумісної власності подружжя, а також визнано за сторонами право на Ѕ частки вказаного нерухомого майна. На цей момент відповідач всупереч волі позивача, шляхом змінення замків та іншими способами перешкоджає йому користуватись та розпоряджатись його часткою житлового будинку і земельної ділянки на якій він розміщений. Неодноразові звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 із проханням урегулювати це питання шляхом домовленості не дали жодних результатів.

ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:

виділити йому в натурі частку житлового будинку, який знаходиться у спільній частковій власності за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - житлову кімнату площею 15,2 кв. м;

виділити йому в натурі Ѕ частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , згідно висновку експерта;

виділити в натурі ОСОБА_2 частку житлового будинку, який знаходиться у спільній частковій власності, і складається з житлової кімнати, площею 14,4 кв. м, коридору, площею 3,8 кв. м та кухні, площею 4,2 кв. м;

виділити ОСОБА_2 Ѕ частку земельної ділянки згідно висновку експерта;

облаштування санвузлів та створення необхідних санітарно-технічних умов для проживання, після розподілу, покласти на сторони у справі;

усунути перешкоди у володінні та користуванні позивачем часткою об`єкта права спільної часткової власності, а саме - житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розміщений, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 у кімнату, площею 15,2 кв. м.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що виділ в натурі можливий за умови ізолювання частин, що виділяються і наявності необхідного мінімального складу приміщень: житлової кімнати, кухні, туалету, ванни, підсобних приміщень, тобто запропонований позивачем варіант виділу в натурі йому житлової кімнати, площею 15,2 кв. м, технічно неможливий, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 про виділ йому житлової кімнати площею 15,2 кв. м в будинку, який знаходиться у спільній частковій власності за адресою: АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають. Суд зазначив, що у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив виділити йому в натурі житлову кімнату площею 15,2 кв. м з обладнанням виходу замість вікна, шляхом переобладнання віконного прорізу в дверний. У свою чергу, відповідачу ОСОБА_2 вважав за доцільне виділити кімнату, площею 14,4 кв. м, разом з коридором, площею 3,8 кв. м, та кухнею, площею 4,2 кв. м, з обладнанням виходу замість бокового вікна в кімнаті площею 4,2 кв. м. Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_3 пояснив, що виділ позивачу в натурі житлової кімнати площею 15,2 кв. м за умови її ізолювання технічно неможливий. При запропонованому позивачем варіанті переобладнання віконного прорізу в дверний будуть порушені норми ДБН. У зв`язку з викладеним поділ земельної ділянки також є неможливим. Вирішення питання про поділ земельної ділянки в натурі до поділу в натурі домоволодіння є передчасним. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач чинить будь-які перешкоди в здійсненні його права власності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні вимог про усунення перешкод володіння та користування часткою об`єкта права спільної часткової власності шляхом вселення скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення.

Усунуто перешкоди у володінні та користуванні та вселено ОСОБА_1 у домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,015 га. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі № 6-130цс13 від 04 грудня 2013 року, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. При проведенні експертизи визначено, що на момент обстеження одноповерховий житловий будинок з мансардою має порушення вимог діючої нормативно-технічної документації в галузі будівництва і при наявності таких порушень вимог виділ позивачу в натурі житлової кімнати площею 15,2 кв. м з подальшим переплануванням є неможливим. Встановивши факт здійснення самовільної перебудови будинку, самовільної забудови земельної ділянки надвірними спорудами, взявши до уваги, що таке будівництво здійснено з численними порушеннями правил та умов ДБН, що такий поділ технічно неможливий, суд першої інстанції, виходячи, що позивачем не заявлені вимоги про встановлення порядку користування жилим будинком або про отримання компенсації від іншого співвласника, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог про поділ домоволодіння з виділом позивачу в натурі житлової кімнати площею 15,2 кв. м. згідно з запропонованим позивачем варіантом поділу.

Апеляційний суд вказав, що сторони не встановлювали ані порядок користування жилим будинком, ані порядок користування земельною ділянкою. Згідно з висновком експертизи, який міститься в матеріалах справи, експерт запропонував варіант виділення земельної ділянки включаючи ту її частину, яка зайнята частиною будинку, яка запропонована до виділу позивачу. Тобто запропонований варіант виділу земельної ділянки в натурі в даному випадку пов`язаний з наявністю технічної можливості виділу в натурі частини будинку в контексті запропонованого варіанту або принаймні з визначенням судом порядку користування жилим будинком. Приймаючи до уваги, що поділ жилого будинку в натурі технічно неможливий, сторони не встановлювали порядок користування жилим будинком та вимог про це позивачем не заявлялося, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції про передчасність поділу земельної ділянки згідно з запропонованим позивачем варіантом до вирішення питання про встановлення порядку користування жилим будинком (добровільно чи в судовому порядку) або до створення технічної можливості виділу позивачу в натурі частини будинку, яка входить до частини земельної ділянки, яка запропонована експертом до виділу позивачу.

При задоволенні позовних вимог у частині усунення перешкод апеляційний суд зробив висновок, що позивач, як власник майна, має право на усунення йому перешкод у володінні та користуванні та вселення у спірний будинок, розташований на зазначеній земельній ділянці. Позивач є співвласником спірного будинку, який розташований на земельній ділянці площею 0,015 га. по АДРЕСА_1 і відповідач не заперечувала, що дійсно протягом останніх чотирьох років позивач не проживає у спірному будинку та утруднилася з чіткою відповіддю чи є у позивача безперешкодний доступ до будинку (ключі від хвіртки та від вхідних дверей).

Аргументи учасників справи

У березні 2017 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач просив вселити його у кімнату, площею 15,2 кв. м, однак суд вселив його у домоволодіння, чим порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства та вийшов за межі позовних вимог. Судом не встановлено порушення прав позивача у користуванні майном відповідно до вимог статей 386, 391 ЦК України. Відповідач пояснювала, що перешкод позивачу не чинила, замків не міняла, а позивач не відвідує домоволодіння, оскільки уникає зустрічей з дітьми, від утримання яких ухиляється. Апеляційний суд керувався лише припущенням щодо того, що можливо відповідач буде чинити перешкоди позивачу у користуванні спірним будинком.

У травні 2017 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до висновку експертизи, суд зобов`язаний був задовольнити позовні вимоги позивача та виділити в натурі частину будинку та земельної ділянки. Власник земельної ділянки набуває права власності на зведені ним будівлі та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Суд не звернув уваги на статті 60-74 СК України, так як позивач є власником та користувачем спірної земельної ділянки, на якій був самочинно реконструйований у період спільного проживання житловий будинок. Відповідно до технічного паспорту житловий будинок не має самочинно зведених будівель та споруд, за позивачем зареєстровано право на Ѕ частину будинку. Суди належним чином не здійснили дослідження доказів, не з`ясували усі обставини, не надали можливість позивачу надати докази на обґрунтування позовних вимог.

У червні 2017 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав заяву, у якій виклав додаткові пояснення щодо обставин справи.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року за касаційною скаргою ОСОБА_2 відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 травня 2017 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційних скаргах, з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 04 червня 2014 року у справі № 496/4512/13-ц визнано житловий будинок без надвірних споруд та самовільно збудованих приміщень і земельну ділянку, на якій він розміщений, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по Ѕ частці житлового будинку без надвірних споруд та самовільно збудованих приміщень, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по Ѕ частині земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 21 січня 2005 року серії ЯА № 260833, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0104.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 026/2015 від 18 січня 2016 року дійсна (реальна) вартість житлового будинку (без врахування самовільно побудованих) становить 153 015 грн; дійсна (реальна) вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами з врахуванням самовільно побудованих та з урахуванням його фізичного зношення на момент оцінки та ринкових цін становить 860 568 грн; дійсна (реальна) вартість земельної ділянки з урахуванням ринкових цін становить 269 165 грн і поділ їх в натурі між сторонами можливий.

У висновку судової будівельно-технічної експертизи № 026/2015 від 18 січня 2016 року експертом запропоновано один, найбільш доцільний, варіант виділу земельної ділянки та житлового будинку (без врахування перебудови, а саме: станом на 15 травня 2002 року). При запропонованому варіанті виділу (без урахування перебудови) житлового будинку першому співвласнику пропонується виділити житлову кімнату №1-1, площею 15,2 кв. м, а другому співвласнику - житлову кімнату №1-4, площею 14,4 кв. м, у сумісне користування співвласників пропонується виділити всього 8,0 кв. м, у тому числі: коридор №1-3, площею 3,8 кв. м, та кухню, площею 4,2 кв. м. При запропонованому експертом варіанті виділу житлового будинку перший співвласник виплачує другому співвласнику компенсацію у розмірі 1 530,15 грн.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 026/2015 від 18 січня 2016 року на момент обстеження одноповерховий житловий будинок з мансардою, який розташований на земельній ділянці в АДРЕСА_1 , має порушення вимог діючої нормативно-технічної документації в галузі будівництва, а саме: порушено пункт 2.7 ДБН В.2.2-15-2005, оскільки товщина зовнішніх стін не відповідає вимогам енергозбереження; порушено п. 2.8 ДБН В.2.2-15-2005; порушено пункт 2.9 ДБН В.2.2-15-2005, оскільки висота приміщень менша, ніж 2,7 м; порушено пункт 2.16 ДБН В.2.2-15-2005, оскільки позначка підлоги приміщень при вході до будинку нижче позначки тротуару перед входом; планування обстежуваного житлового будинку виконано з відхиленням від вимог пункту 2.27 ДБН В.2.2-15-2005 згідно з яким: «…у дво-, трикімнатних квартирах слід передбачати роздільні санвузли (ванна з умивальником і вбиральня з унітазом та умивальником)», а в самочинно реконструйованому житловому будинку - суміщений санвузол (площа якого складає 3,4 кв. м, що нижче, ніж передбачено нормами для суміщеного санвузлу); порушено пункт 7.10.12 ДБН В.1.1-12-2014, оскільки фронтони стін мансардного поверху не підсилені вертикальним армуванням або вертикальними залізобетонними включеннями, що впливає на надійність і сейсмостійкість мансарди; порушено пункт 7.10.9 та пункт 7.10.10 ДБН В.1.1-12-2014, оскільки монолітні залізобетонні антисейсмічні пояси виконанні з розривами; порушено пункт 1.5 ДБН В.2.6-31: 2006, оскільки: не виконано захист внутрішніх поверхонь стін від впливу вологи, зовнішніх - від атмосферних опадів з використанням опоряджувально-захисних шарів покриття; не виконано мостіння вздовж стіни по оси 1; не виконано гідроізоляцію окремих огороджуючи конструкцій, що контактують з ґрунтом; не виконано утеплення фундаментів; порушено пункт 5.3.2.7.6. ДБН В. 1.2-9-2008, оскільки є вихід на балкон в рівні мансардного поверху, при цьому наявний лише каркас балкону; порушено пункт 13.1.4.1.1 ДБН В.2.6-16: 2010, так як шви кам`яної кладки не заповнені повністю будівельним розчином, що не забезпечує належного зчеплення каменів кладки між собою; порушено пункт 6.40, 6.41 ДБН В.2.5-20-2001, оскільки приміщення з розташованим опалювальним обладнанням не має природного освітлення та не забезпечено приливом повітря.

Допитаний у судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_3 роз`яснив, що при наявності вище перелічених порушень вимог діючої нормативно-технічної документації в галузі будівництва, виділ позивачу в натурі житлової кімнати, площею 15,2 кв. м, з подальшим переплануванням є неможливим.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

У постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року справі № 6-130цс13 зроблено висновок, що «за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України».

Апеляційний суд встановив, що згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 026/2015 від 18 січня 2016 року експерт запропонував варіант виділення земельної ділянки включаючи ту її частину, яка зайнята частиною будинку, яка запропонована до виділу позивачу. Тобто запропонований варіант виділу земельної ділянки в натурі в цьому випадку пов`язаний з наявністю технічної можливості виділу в натурі частини будинку в контексті запропонованого варіанту або принаймні з визначенням судом порядку користування жилим будинком. Оскільки поділ жилого будинку в натурі технічно неможливий, сторони не встановлювали порядок користування жилим будинком та вимог про це позивачем не заявлялося, то поділ земельної ділянки згідно з запропонованим позивачем варіантом до вирішення питання про встановлення порядку користування жилим будинком (добровільно чи в судовому порядку) або до створення технічної можливості виділу позивачу в натурі частини будинку, яка входить до частини земельної ділянки, яка запропонована експертом до виділу позивачеві, є передчасним.

Встановивши, що самовільна перебудова будинку здійснена з численними порушеннями правил та умов ДБН і поділ домоволодіння з виділом позивачу в натурі житлової кімнати, площею 15,2 кв. м, згідно з запропонованим експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 026/2015 від 18 січня 2016 року варіантом поділу, технічно неможливий, суд першої інстанції, з висновком якого у цій частині погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі.

Разом із тим, колегія суддів не погоджується із висновком апеляційного суду про скасування рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод володіння та користування часткою об`єкта права спільної часткової власності шляхом вселення та ухваленні у цій частині нового рішення про усунення перешкод у володінні та користуванні та вселення ОСОБА_1 у домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,015 га.

У частині першій статті 11 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини першої статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Аналіз позовних вимог ОСОБА_1 свідчить, що ОСОБА_1 просив усунути перешкоди у володінні та користуванні часткою об`єкта права спільної часткової власності, а саме - житлового будинку та земельної ділянки на якій він розміщений, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 в кімнату, площею 15,2 кв. м. Зазначена позовна вимога про усунення перешкод у володінні та користуванні шляхом вселення у кімнату є похідною від вимоги про поділ житлового будинку в натурі.

Апеляційний суд вказав, що задовольнив повністю позовну вимогу і усунув перешкоди у володінні та користуванні та вселив ОСОБА_1 у домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,015 га.

Проте суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що ОСОБА_1 не заявляв вимог про усунення перешкоди у володінні та користуванні спірним будинком, а з урахуванням його позовних вимог пов`язаних із поділом будинку просив вселити ОСОБА_1 в кімнату, площею 15,2 кв. м. За таких обставин, апеляційний суд зробив неправильний висновок про задоволення позову в частині усунення перешкод.

Суд першої інстанції при відмові у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод володіння та користування часткою об`єкта права спільної часткової власності шляхом вселення зазначив, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач чинить будь-які перешкоди в здійсненні його права власності. Проте суд першої інстанції не звернув увагу, що зазначена позовна вимога про усунення перешкод у володінні та користуванні шляхом вселення у кімнату є похідною від вимоги про поділ житлового будинку в натурі у задоволенні якої відмовлено. Тому в задоволенні позовної вимог про усунення перешкод у володінні та користуванні шляхом вселення необхідно відмовити саме із цих підстав.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційних скарг дають підстави для висновку, що: рішення апеляційного суду у частині позовних вимог про усунення перешкод у володінні та користуванні часткою об`єкту права спільної часткової власності шляхом вселення ухвалене без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційні скарги необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення апеляційного суду у частині позовних вимог про усунення перешкод у володінні та користуванні часткою об`єкту права спільної часткової власності шляхом вселення скасувати та залишити в силі у цій частині рішення суду першої інстанції, змінивши його мотивувальну частину шляхом її викладення у редакції цієї постанови. Оскаржені рішення у частині позовних вимог про поділ житлового будинку і земельної ділянки в натурі залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні та користуванні часткою об`єкту права спільної часткової власності шляхом вселення скасувати.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 червня 2016 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні та користуванні часткою об`єкту права спільної часткової власності шляхом вселення змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку і земельної ділянки в натурі залишити без змін.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року у скасованій частині втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков