Постанова

Іменем України

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 449/521/16

провадження № 61-20048св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року у складі судді Гуняк О. Я. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 57 000 грн, 3% річних у розмірі 2174 грн та 23421,77 грн - інфляційні втрати.

Позов мотивовано тим, що 22 грудня 2014 року між сторонами укладено договір позики, оформлений складеною відповідачем розпискою про отримання грошей у розмірі 57 000 грн та зобов`язанням їх повернути до 01 лютого 2015 року.

По закінченню обумовленого сторонами строку відповідач борг не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання, що є підставою для стягнення суми боргу за позикою із застосуванням положень частини другої статті 625 ЦК України та стягнення 3% річних та інфляційні збитки.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30 травня 2017 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 82 595,77 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 825,96 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що наявність розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем, а тому останній на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, відповідно до положень статей 625, 1049-1050 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не з`ясовано обставин, за яких було написано розписку та не враховано, що такі дії були вчинені відповідачем під впливом насильства, зокрема, із застосуванням психічного тиску.

Судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки показам свідків та безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про призначення почеркознавчої експертизи, метою якої було встановлення його психоемоційного стану під час написання розписки.

Заявник вказує на те, що розписка була складена ним під впливом насильства, що, відповідно до статті 231 ЦК України є підставою для визнання такого правочину недійсним. Суди попередніх інстанцій не встановили дійсних обставин справи та не перевірили відповідних доводів щодо обставин написання боргового документу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою та витребувано справу із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених норм, касаційну скаргу разом з цивільною справою передано до Верховного Суду.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, ОСОБА_1 , заперечує проти доводів відповідача та просить залишити ухвалені у справі рішення судів попередніх інстанцій без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно зі статтею 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Суди попередніх інстанцій установили, що між сторонами існують договірні правовідносини позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, врахували встановлену статтею 204 ЦК Українипрезумпцію правомірності правочину та зробили обґрунтований висновок про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договорами позики з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

При цьому, переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою відповідача, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку обставинам і доводам, на які він посилався на підтвердження обставин вчинення вказаного правочину проти справжньої волі внаслідок застосування до нього психічного тиску (стаття 231 ЦК України) та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вказаних обставин належними і допустимими доказами.

Під час розгляду справи відповідач не спростував у встановленому законом порядку презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), не виконав встановленого процесуальним законом обов`язку доведення обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень на позов, зокрема, належними і допустимими доказами не довів факту застосування до нього фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, вчинення правочину проти справжньої волі, наявність причинного зв`язку між фізичними або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Договір позики, оформлений розпискою, складеною відповідачем, не визнано недійсним у судовому порядку, в тому числі з підстав, передбачених статтею 231 ЦК України, вказаний правочин є чинним, а наявність боргового документу (розписки) у позивача свідчить про отримання відповідачем коштів та те, що борг не погашено.

Доводи касаційної скарги відповідача про те, що судом безпідставно відмовлено йому у задоволенні заяви про призначення почеркознавчої експертизи, метою якої було встановлення його психоемоційного стану під час написання розписки, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки за результатами розгляду вказаного клопотання суд постановив вмотивовану ухвалу про відмову у призначенні вказаної експертизи, а суд апеляційної інстанції, перевіряючи аналогічні доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі, правильно виходив з того, що сам лише психоемоційний стан при написанні розписки не може підтверджувати факт застосування до особи фізичного чи психічного тиску з боку іншої особи.

Наведені у касаційній скарзі доводи відповідача зводяться до незгоди з висновками судів стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, оскільки в силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може вдаватись до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська