Постанова

Іменем України

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 381/108/16-ц

провадження № 61-17285св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2016 року в складі судді Соловей Г. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Мережко М. В., Журби С. О., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 30 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України»), правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 210 000 грн строком на 120 місяців зі сплатою 18,5 % річних.

Сторони вказаного правочину 04 вересня 2008 року внесли зміни до кредитного договору, відповідно до яким було збільшено розмір кредиту до 500 000 грн.

З метою належного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

Відповідачі взяті на себе зобов`язання по кредитному договору не виконали, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 277 305,96 грн. Станом на 19 березня 2014 року банком був стягнутий з боржників за рішенням суду борг по кредиту в розмірі 277 305,96 грн та припинено нарахування відсотків.

Позивач вказував, що зобов`язання по кредиту не були припинені і боржниками на час звернення позивача до суду зобов`язання залишилися не виконаними. Так, станом на 30 вересня 2015 року відповідачі мають заборгованість за кредитним договором у розмірі 108 618,20 грн, яка складається з відсотків - 74 088,12 грн, пені за несвоєчасну сплату відсотків - 10 043,71 грн, інфляційних втрат та 3 % річних - 24 475,37 грн.

На підставі викладеного ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 108 618,20 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області суму коштів, донарахованих за кредитним договором відновлювальної кредитної лінії від 30 травня 2008 року, у розмірі 7 506,54 грн, а також судові витрати у розмірі 551,20 грн.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що чинне законодавство не передбачає стягнення донарахованих відсотків після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення суми пені з врахуванням строку спеціальної позовної давності, розмір якої становить 7 506,54 грн.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що позивачем не надано належного розрахунку у підтвердження позовних вимог щодо стягнення заборгованості в частині інфляційних втрат та 3 % річних.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог.

У решті судові рішення не оскаржується, тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядаються.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що боржник не виконав свої зобов`язання внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, яка була стягнута солідарно з позичальника та поручителя рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2014 року.

Оскільки відповідачі у повному обсязі не виконали вказане судове рішення кредитним комітетом ПАТ «Державний ощадний банк України» було прийнято рішення про донарахування заборгованості за кредитним договором з дати зупинення нарахування відсотків.

Отже, станом на 30 вересня 2015 року утворилася заборгованість перед банком, яка складається із заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 74 099,12 грн, пені за несвоєчасну сплату відсотків - 10 043,71 грн, інфляційних втрат та 3 % річних від прострочених відсотків - 24 475,37 грн.

Разом з тим, суди не перевірили належним чином наданий банком обґрунтований розрахунок заборгованості.

Також суди дійшли помилкового висновку, що чинне законодавство України не передбачає стягнення донарахованих відсотків після винесення судового рішення про стягнення заборгованості у повному розмірі.

Сторони кредитного договору погодили нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання, тому такі умови підлягають до виконання.

Також суди безпідставно застосували строк позовної давності до пені, оскільки цей строк було збільшено сторонами кредитного договору.

Доводи інших учасників справи

У грудні 2016 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині є законними та обґрунтованими.

Судом рішенням, яке набрало законної сили, стягнуто достроково з боржника та поручителя заборгованість за кредитним договором у повному розмірі, тому банк не мав права знову нараховувати відсотки за кредитним договором та штрафні санкції на ці відсотки.

Інший учасник справи не скористалася своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направила.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 квітня 2018 справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 210 000 грн строком на 120 місяців зі сплатою 18,5 % річних.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 30 травня 2008 року був укладений іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка площею 0,0632 га та розташований на ній будинок на АДРЕСА_1 .

Сторони кредитного договору 04 вересня 2008 року внесли до нього зміни, відповідно до яким було збільшено розмір кредиту до 500 000 грн.

З метою належного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

Відповідачі взяті на себе зобов`язання по кредитному договору не виконали, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 277 305,96 грн, яка складається зі загальної суми основного боргу - 265 834,82 грн, загальної суми прострочених чергових платежів - 3 401,73 грн, загальної суми відсотків - 7 569,41 грн, загальної суми пені - 2 947,26 грн.

Відповідно до наданого позивачем витягу з протоколу засідання кредитного комітету від 14 травня 2015 року після винесення вказаного вище рішення суду прийнято рішення про зупинення нарахування відсотків в обліку.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до банку із заявою про добровільне виконання рішення суду шляхом сплати заборгованості рівними частинами по 2000 грн щомісячно, з подальшою реалізацією нерухомого майна (будинку).

Рішенням кредитного комітету банку 08 травня 2014 року надано дозвіл відстрочити термін подання до виконавчої служби виконавчих листів щодо стягнення заборгованості за умови погашення боржниками судових витрат у розмірі 34 412 грн та виконання ними графіку погашення платежів з травня 2014 року по січень 2015 року щомісячно у розмірі 2 000 грн, а в лютому 2015 року - 259 305,96 грн за рахунок продажу житлового будинку та присадибної ділянки.

Боржниками сплачено банку у рахунок погашення боргу 22 000 грн та судові витрати у розмірі 3 441 грн, а суму кредиту, яка була передбачена до сплати в лютому 2015 року, за рахунок продажу будинку не сплатили у зв`язку з неможливістю його продажу.

У листопаді 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як представника малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку та виселення з іпотечного будинку.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2016 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в оскаржуваній частині відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором.

У такому разі положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Рішення суду про стягнення заборгованості змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Як встановлено вище, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2014 року, яке набрало законної сили на користь банка стягнуто заборгованість за кредитним договором повністю.

Звернувшись до суду позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором повністю, банк змінив строк виконання кредитних зобов`язань.

Враховуючи те, що є рішення суду про стягнення боргу, правовідносини сторін за кредитним договором припинилися, отже, нараховані банком проценти стягненню не підлягають.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верхового Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що заборгованість за кредитним договором була повністю стягнута солідарно з позичальника та поручителя судом рішенням, яке набрало законної сили, тому банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом з цього моменту, однак здійснив таке нарахування, що є безпідставним.

Крім того, безпідставними є також вимоги банку про нарахування штрафних санкцій на прострочену суму процентів, які нараховані після стягнення судовим рішення заборгованості у повному розмірі.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що станом на 30 вересня 2015 року утворилася заборгованість перед банком, яка складається із заборгованості зі сплати відсотків, пені за несвоєчасну сплату відсотків, інфляційних втрат та 3 % річних від прострочених відсотків, оскільки є рішення суду про стягнення боргу повністю, відповідно, правовідносини сторін за кредитним договором припинилися, отже, нараховані банком проценти стягненню не підлягають.

Безпідставними є доводи касаційної скарги щодо невірного застосування позовної давності до пені, оскільки вимоги банку про нарахування штрафних санкцій, зокрема і пені, на прострочену суму процентів, які нараховані після стягнення на підставі судового рішення заборгованості у повному розмірі, задоволенню не підлягають.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк