Дата документу 17.12.2019 Справа № 316/1593/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №316/1593/16 Головуючий у 1 інстанції: Бульба О.М.
Провадження № 22-ц/807/3369/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 серпня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнювало, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору №б/н від 02 липня 2008 року ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 14000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 договору.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 30 червня 2018 року має заборгованість 21056,80 грн., яка складається з наступного: 9015,94 грн. - заборгованість за кредитом; 11940,86 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України остаточно просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 02 липня 2008 року у розмірі 21 056,80 грн. та судові витрати.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02.07.2008 року в розмірі 9015 гривень 94 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 1762 гривні.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, зокрема, що за користування кредитом передбачена сплата відсотків, укладання договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростовував. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення відсотків задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, позивачем не вказаний строк дії картки та не надано доказів видачі нової картки, у зв`язку з чим неможливо встановити строк початку та закінчення дії договору, тіло кредиту було ним відшкодовано. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», в якому зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази отримання ним суми 14 000 грн., відсутні підтвердження, що він ознайомився з наданими позивачем Умовами та Правилами надання банківських послуг, роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт не містить його підпису.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 642 ЦК України визначено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила кошти за користування кредитом), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Матеріалами справи підтверджено, що 02 липня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою б/н про видачу кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту 7 000 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 2 роки та отримав кредитну картку за № НОМЕР_1 , що підтверджується його підписом під заявою (т.1, а.с.11).

Відповідно до змісту заяви ОСОБА_1 № НОМЕР_2 банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт (т.1, а.с.11 зворот.).

Факт отримання кредитних коштів за заявою від 02.08.2008 року відповідачем ОСОБА_1 не заперечувався в суді першої інстанції, крім того, в апеляційній скарзі позичальник зазначив, що суму, яку він отримав у банку (тіло кредиту), він відшкодував.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність укладеного між сторонами кредитного договору 02.08.2008 року.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до розрахунку, наданого банком, ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням умов договору станом на станом на 30 червня 2018 року має заборгованість у розмірі 21 056,80 грн., яка складається з: 9015,94 грн. - заборгованість за кредитом; 11 940,86 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією (т.1, а.с.117-122).

За змістом розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку ОСОБА_1 (т.1, а.с.60-62) вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами в період з грудня 2008 року по грудень 2014 року, а також періодично сплачував суми на погашення кредиту, починаючи з моменту укладання кредитного договору. Останній платіж в сумі 516,88 гривень ОСОБА_1 здійснив 18 грудня 2014 року (т.2, а.с.117-122).

Довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» підтверджується, що ОСОБА_1 отримав дві картки: № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , термін дії останньої - 01/2018 року (т.2, а.с.29).

Судом правильно встановлено, що кредитні кошти в розмірі 7 000 гривень у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків 2,5% на місяць (30 % на рік ) на суму залишку заборгованості за кредитом отримані ОСОБА_1 , про що свідчить підпис позичальника під Заявою від 02.07.2007 року №060546002 (т.1, а.с.11 зворот.).

Однак поза увагою суду залишився той факт, що відповідно до змісту вказаної Заяви Банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт (т.1, а.с.11 зворот.).

За таких обставин збільшення банком кредитного ліміту з 7000 гривень до 14000 гривень не суперечить вимогам закону та відповідає умовам кредитного договору.

Встановивши, що у період з 07.07.2008 року по 31.03.2013 року відповідач нараховував позичальнику ОСОБА_1 проценти за відсотковою ставкою 27,6 % річних, замість 30% річних, передбачених заявою позичальника, суд не зазначив в рішенні, яким чином нарахування відповідачем відсотків у меншому розмірі ніж передбачено договором, порушує право позичальника та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за процентами в цей період.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що використання позивачем відсоткової ставки в розмірі 42% при нарахуванні заборгованості за період з 01.01.2016 року по 30.06.2018 року за відсутності доказів погодження з позичальником ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону та не узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена в постановах від 05.03.2018 по справі №192/156/17-ц, від 16.01.2018 по справі №128/4810/15-ц, від 30.01.2018 по справі №128/4810/15-ц, від 18.04.2018 по справі №234/10860/16-ц та від 11.07.2018 року у справі №356/1261/16-ц.

Отже з урахуванням відсоткової ставки, яка зазначена в заяві позичальника, яка підписана ОСОБА_1 , а саме 2,5% на місяць, що становить 30% на рік, розрахунок відсотків за зазначеній період здійснюється за формулою:

Тіло кредиту х процентна ставка х кількість днів : 365 : 100.

За період з 01.01.2016 року по 29.01.2018 року, період становить 761 день, нарахування відбувається на тіло кредиту в розмірі 9015,94 гривень: 9015,94 грн. х 30 х 761 день : 365 : 100 = 5639,28 грн.

За період з 31.01.2018 року по 29.01.2018 року, період становить 151 день, нарахування відбувається на тіло кредиту в розмірі 9008,04 грн.: 9008,04 грн. х 30 х151 день : 365 : 100 = 1117,98 грн.

Відтак стягненню на користь банка підлягає заборгованість за відсотками в розмірі 6757,26 грн.( 5639,28 грн.+1117,98 грн. = 6757,26 грн.).

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що сума боргу заявлена позивачем без урахування сум оплат, які відповідач здійснював протягом дії кредитного договору, спростовується наданим Банком розрахунком заборгованості, а також випискою по рахунках/кредитним карткам відповідача, наданою в доповнення до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором в обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1

Виписки по рахунках/карткам ПАТ КБ «ПриватБанк» є належними та допустимими доказами, що підтверджується Постановою Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 року у справі № 908/4154/13 щодо надання Банком кредитних коштів Клієнту, отримання і використання таких коштів Клієнтом, нарахування Банком відсотків, комісії, пені, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 року, інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Враховуючи, що підписана відповідачем ОСОБА_1 заява не містить узгоджених між сторонами положень про умови нарахування пені та комісій, положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині відповідальності за порушення грошових зобов`язань у вигляді штрафних санкцій, вимоги банку про стягнення пені (комісій) в розмірі 100 гривень задоволенню не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині безпідставного стягнення з відповідача судового збору на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з посиланням на п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» колегія суддів виходить з такого.

ОСОБА_1 надано копію посвідчення серія НОМЕР_5 від 11 березня 2019 року, згідно з яким він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Також, матеріали справи містять копію посвідчення ОСОБА_1 серія НОМЕР_6 від 12 червня 2015 року, згідно з яким він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

За приписами статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов`язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Однак, позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості не стосується захисту прав ОСОБА_1 як учасника бойових дій або особи з інвалідністю внаслідок війни, а навпаки заявлений у зв`язку з допущеними відповідачем порушеннями положень кредитного договору.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд в постанові від 12 грудня 2018 року у справі №295/4972/17, в постанові від 12 грудня 2018 року у справі №482/1757/16, в ухвалі від 06 вересня 2019 року у справі №185/5102/18.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано вирішено питання про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» компенсації судового збору за подання позову.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками відповідно до п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про часткове задоволення позовних вимог банку та стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за відсотками за кредитним договором б/н від 02.07.2008 року в розмірі 6757 гривень 26 копійок. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПривватБанк» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 серпня 2019 року у цій справі в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками скасувати та прийняти в цій частині постанову наступного змісту .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за кредитним договором б/н від 02.07.2008 року в розмірі 6757 гривень 26 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: