Провадження №2/235/1589/19
Справа №235/4547/19
Р І Ш Е Н Н Я
19 грудня 2019 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області
в складі: головуючого - судді Величко О.В.
при секретарі - Лебеденко В.В.,
за участю позивачки ОСОБА_1
за участю представника позивача ОСОБА_2
за участю представника відповідача ОСОБА_3
за участю третьої особи ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_4 про захист права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_4 про захист права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона на підставі договору дарування є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В даному договорі дарування зазначено, що на даній земельній ділянці знаходяться жилий будинок площею 41,9 кв. м., господарчі споруди та побудови: льох, туалет, гараж, літня кухня-сарай, огорожа, замощення, колодязь. Право власності на вищевказаний жилий будинок з надвірними будівлями визначено в рівних частках її та третьої особи по справі.
Відповідач є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, про що зазначено в Інформації з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно актуальної інформації про даний об`єкт нерухомості відповідачу належить житловий будинок, літня кухня, туалет, душ, сарай, паркан, колодязь.
Згідно правовстановлюючих документів спірний колодязь належить на праві власності як позивачу, так і відповідачу по справі.
Вона вирішили приватизувати земельну ділянку під її житловим будинком, проте при підготовці документів було виявлено, що порушено її право власності на колодязь, оскільки останній перебуває у власності відповідача.
Оскільки її право власності на колодязь не визнається відповідачем, і зазначена обставина є перешкодою, за її думкою, у приватизації нею земельної ділянки, позивачка просить витребувати у ОСОБА_5 нерухоме майно-колодязь, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй та третій особі по справі на праві власності на підставі договору дарування; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідачка є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці за даною адресою розташовані: житловий будинок жилою площею 25,9 кв. м., та господарські споруди: літня кухня, туалет, душ, сарай, паркан, колодязь, що складає одну цілу ідеальну частину. Оскільки колодязь знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві власності відповідачці по справі, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, проте в поясненнях вказала, що , оскільки колодязь належить на праві власності як їй так і відповідачу по справі, на момент розгляду справи спору з відповідачем щодо користування спірним колодязем не існує, вона має вільний доступ до нього, а її звернення до суду пов`язано з порушенням її права у користуванні колодязем у майбутньому.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав надані заперечення, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.
Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що спірним колодязем користувались їх сім`я та попередні власники будинку АДРЕСА_1 , спірних моментів щодо користування колодязем між ними не було. В подальшому, нові власники сусіднього будинку стали заставляти прохід в паркані від собак. На теперішній час прохід до колодязя існує та вони користуються ним, але вважає, що це тимчасово, на період розгляду справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та третя особа по справі ОСОБА_4 є власниками житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ( а. с. 11).
Згідно правовстановлюючого документу на будинок - договору дарування будинок має жилу площу 41,9 кв. м. і господарчі споруди: льох, душ, туалет, гараж, літня кухня-сарай, огорожа, замощення, колодязь ( а. с. 10).
Відповідачка по справі ОСОБА_5 є власником земельної ділянки та житлового будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ( а. с. 47-50). На зазначеній земельній ділянці знаходиться житловий будинок з господарчими спорудами: літня кухня, душ, сарай, паркан, колодязь, що складає одну цілу ідеальну частку ( а. с. 47).
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка, посилається на таку правову підставу як ст. ст. 387,388 ЦК України, та просить витребувати його з володіння відповідача.
Відповідно до положень ч. ч.1,2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій для запобігання такому порушенню: ст. 387 ЦК України - власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним;
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Отже, питання про захист права власності може порушувати особа, яка має таке право як власник майна, заявляючи відповідні вимоги до особи, яка це право порушує.
Норма ст. 388 ЦК України може застосуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, як було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.
Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 02.11.2016 року у справі № 6-2161цс16, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння необхідно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.
Предметом спору в даній справі є колодязь, який згідно правовстановлюючих документів перебуває у власності як у позивачки по справі, так і у відповідачки, та сумісно ними використовується.
Колодязь знаходиться на території домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 позивачка та третя особа мають вільний доступ до даного колодязя, на момент розгляду справи перешкод у користуванні колодязем з боку відповідачки не чиняться.
Отже, позивачкою не оскаржуються правові підстави виникнення права власності у відповідача за цим колодязем, навпаки зазначається про факт сумісного використання колодязя сторонами по справі шляхом надання безперешкодного доступу до нього з боку відповідача.
Як встановлено в судовому засіданні позовні вимоги позивачки пов`язані з порушенням її прав у майбутньому, в разі можливого завдання перешкод у користування колодязем з боку відповідача.
Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав, свобод і законних інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем його права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Окрім того, суд зауважує, що норми матеріального права - ст.ст. 387,388 ЦК України, на які посилається позивач, в даному випадку застосуванню не підлягають у зв`язку з тим, що власниками предмета спору є сторони по справі, які сумісно ним користуються, а правова підстава виникнення у відповідачки права власності на цей предмет (колодязь), позивачкою не оскаржується.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 386,388,392 ЦК України, ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд, --
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_4 про захист права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20.12.2019 року.

Суддя: