ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/436/19 Номер провадження 22-ц/814/3049/19Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Абрамова П.С., Кривчун Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційні скарги Полтавського обласного комунального підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго»

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2019 року у справі

за позовом Полтавського обласного комунального підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ПОКПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду із вказаним позовом. Вказувало, що підприємство «Полтаватеплоенерго» надавало послуги з централізованого теплопостачання в квартиру, що належить відповідачу. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання по оплаті послуг виникла заборгованість, у загальному розмірі, із врахуванням індексу інфляції і 3 % річних, становить 23 328, 48 грн. У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за період з 01 грудня 2014 року по 01 січня 2019 року за послуги теплопостачання у розмірі 18 571, 73 грн., індекс інфляції в сумі 3 804, 34 грн., 3 % річних в сумі 952, 41 грн., що в сумі складає 23 328, 48 грн.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2019 року позов ПОКПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 16 008, 14 грн., а також 1 318, 19 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити в частині повного трьохрічного строку позовної давності, а також в частині нарахованих індексу інфляції і 3 % річних. Вказує, що судом першої інстанції було помилково не включено до строку позовної давності заборгованість за листопад 2015 року. Крім того, зауважує, що нарахування інфляційних втрат і 3 % входять до складу грошового зобов`язання.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ПОКПТГ «Полтаватеплоенерго»з підстав визначених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 має у власності квартиру АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою позивач надає послуги з теплопостачання, якими користується відповідач.

У зв`язку з неналежним виконання зобов`язань по оплаті послуг виникла заборгованість, яка за період з 01 грудня 2014 року по 01 січня 2019 року складає 18571, 73 грн, а також індекс інфляції в сумі 3 804, 34 грн., 3 % річних в сумі 952, 41 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, про що було заявлено позивачем.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду про момент початку перебігу позовної давності за вказаною заборгованістю.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність -це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

У випадку встановлення умовами договору окремих самостійних зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Так, згідно з пунктами 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

З наведеного вбачається, що існуючі між сторонами зобов`язання передбачали сплату за користування послугами окремими черговими платежами, які мали вноситись споживачем послуг до 20 числа місяця, що слідує за розрахунковим.

Отже, плата за користування послугами за централізоване теплопостачання за листопад 2015 року мала бути внесена ОСОБА_1 до 20 грудня 2015 року, тобто в межах строку загальної позовної давності позовної, а тому заборгованість за листопад 2015 року у розмірі 499, 40 грн. входить до заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ПОКПТГ «Полтаватеплоенерго».

Також апеляційний суд не погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення індексу інфляції і 3 % річних.

Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що між сторонами виникли грошові зобов`язання, то на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому сам по собі факт виникнення заборгованості є підставою для застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України.

Таким чином висновки суду першої інстанції про необхідність доведення позивачем обставин повідомлення боржника про існування боргу не вимагаються для нарахування і стягнення судом індексу інфляції та трьох відсотків річних, які за своєю правовою природою, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, входять до складу заборгованості.

Таким чином, стягуючи заборгованість у межах строку загальної позовної давності, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків у розмірі 3 266, 47 грн. і трьох відсотків річних у розмірі 903, 23 грн. за період прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною сьомою статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільнено від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вбачаючи, що рішення місцевого суду скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову у обсязі, що становить 88, 63% від загального об`єму заявлених позовних вимог, то сплачений позивачем судовий збір при поданні позовної заяви у розмірі 1 744, 80 грн. (а.с. 17), та сплачений за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 881, 50 грн. (а.с. 70) підлягають розподілу і відшкодуванню пропорційно до задоволеної частини позову, а саме - 4 100, 29 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» задовольнити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2019 року скасувати. Ухвалити у справі нове рішення, яким позов Полтавського обласного комунального підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі сумі 16 507, 44 грн., нарахований індекс інфляції в сумі 3 266, 47 грн. і три відсотки річних у розмірі 903, 23 грн., а всього 1 321, 69 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» 4 100, 29 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат при оплаті судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач /підпис/ Ю. В. Дряниця

Судді: /підпис/ П. С. Абрамов

/підпис/ Т. О. Кривчун

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського апеляційного суду Ю. В. Дряниця