Провадження № 22-ц/801/2689/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 рокуСправа № 127/30236/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 127/30236/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення половини вартості спільної сумісної власності подружжя

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_1 - ОСОБА_3 Ігоря Івановича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області про закриття провадження у справі від 11 червня 2019 року, постановлену у складі судді Романюк Л.Ф.,

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , який обґрунтовував тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 жовтня 2007 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 27 січня 2009 року. За час шлюбу сторони набули у спільну власність квартиру АДРЕСА_1 , рішення щодо поділу якої у судовому порядку прийнято не було. Відповідач відчужила спірну квартиру за договором купівлі-продажу від 20 грудня 2012 року, і наразі її власником є ОСОБА_4 . Оскільки позивач своєї згоди на відчуження квартири не надавав, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь половину вартості квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2019 року провадження у справі закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 липня 2016 року у справі № 2-1366/09, яке набуло законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди у вигляді половини вартості квартири АДРЕСА_1 , а тому є таке, що набрало законної сили рішення суду, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження у справі.

В апеляційній скарзі, поданій та підписаній адвокатом ОСОБА_1 - ОСОБА_5 І ОСОБА_6 , позивач просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначав, що є помилковим висновок суду першої інстанції про тотожність позовних вимог, заявлених у цій справі та які були предметом розгляду у справі № 2 -1366/09, оскільки підставою звернення до суду з позовом у справі № 2 -1366/09 було відшкодування відповідачем шкоди у вигляді половини вартості спірної квартири, завданої внаслідок невизнання відповідачем права позивача на цей об`єкт спільного майна подружжя, тоді як підставою позовних вимог у цій справі є стягнення половини вартості спірної квартири, яка була відчужена позивачем у 2012 році без згоди позивача, тобто спірні правовідносини виникли з підстав передбачених ст. 65 СК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила, у її задоволенні просила відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 17 липня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року скасовано постанову Вінницького апеляційного суду від 17 липня 2019 року, цивільну справу №127/30236/18 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції стало те, що апеляційний суд, не допустивши адвоката Барановського І.І. до судового засідання через відсутність належним чином оформленого документа, що підтверджєу його повноваження на представництво інтерсів ОСОБА_1 в апеляційному суді, водночас розглянув апеляційну скаргу, яка подана та підписана цим адвокатом і не застосував положення ст. 362 ЦПК України, яка передбачає постановлення апеляційним судом ухвали про закриття апеляційного провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.

09 грудня 2019 року цивільна справа надійшла до Вінницького апеляційного суду.

17 грудня 2019 року до суду надійшла заява від адвоката Барановського І.І. про долучення до матеріалів справи документів, які підтверджують його повноваження на представництво інтересів ОСОБА_1 у Вінницькому апеляційному суді, зокрема, на час звернення з апеляційною скаргою: ордер серії ЖТ №067468 від 18 червня 2019 року та договір про надання правової допомоги від 18 червня 2019 року, укладений між адвокатом Барановським І.І. та ОСОБА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 17 грудня 2019 року від представника ОСОБА_1 адвоката Барановського І.І. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність через зайнятість в інших судових засіданнях, та без участі позивача ОСОБА_1 .

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Сачок А.В. проти апеляційної скарги заперечили, підтримали доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, також пояснили, що апеляційне провадження слід закрити відповідно до ст. 362 ЦПК України відповідно до встановлених Верховним Судом обставин в постанові від 27 листопада 2019 року.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Визначаючись щодо повноважень адвоката Барановського І.І. на подання апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2019 року, апеляційний суд виходить з того, що дійсно адвокат ні під час подання апеляційної скарги 18 червня 2019 року, ні у судовому засіданні в апеляційному суді 17 липня 2019 року не надав підтверджуючих документів на здійснення ним представництва позивача у суді апеляційної інстанції, зокрема на подання апеляційної скарги.

Проте такі підтверджуючі документи повноважень адвоката Барановського І.І. станом на день подання апеляційної скарги були надані апеляційному суду під час нового апеляційного розгляду. Також апеляційний суд враховує, що позивач ОСОБА_1 підтвердив у судовому засіданні 17 липня 2019 року, що ОСОБА_7 є його представником, що підтверджується технічним звукозаписом судового засідання.

Разом з тим, колегія суддів враховує положення статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, яка містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу до суду, в тому розумінні, що особі забезпечується можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави відсутні правові чи практичні перешкоди для реалізації цього права.

Водночас, право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. У справі «Golder проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ зазначив, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією.

У справі «Ashingdane проти Сполученого Королівства» (№ 8225/78, рішення від 28 травня 1985 року) ЄСПЛ зазначив, що якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, суд повинен з`ясувати, чи не порушує встановлене обмеження саму суть цього права, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою.

Зміст права доступу до суду, окрім забезпечення можливості безпосереднього звернення до суду та розгляду і вирішення справи у суді, розуміється ще й в аспекті дотримання додаткових гарантій, пов`язаних з реалізацією цього права. У цьому аспекті враховується та розглядається забезпечення права на правову допомогу як гарантію ефективного доступу до суду («Airey проти Ірландії», № 6289/73, рішення від 9 жовтня 1979 року).

Право доступу до суду має не тільки існувати, але й бути практичним та є ефективним. Право на доступ до суду може бути порушене, зокрема, існуванням процесуальних перепон, які заважають або зменшують можливості звернення до суду (занадто суворе тлумачення національними судами процесуальної норми (надмірний формалізм), що може позбавити заявників права доступу до суду (Perez deRada Cavanilles проти Іспанії», № 2809095, рішення від 28 жовтня 1998 року) тощо.

З огляду на викладене, апеляційний суд не може не прийняти до уваги надані адвокатом Барановським І.І. документи, які підтверджують його повноваження на подачу апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_1 і здійснює її перегляд.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18.

Як встановлено у справі, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення половини вартості спірної квартири АДРЕСА_1 з підстав, що відповідач відчужила її без попередньої згоди позивача як другого з подружжя, а тому при поділі спільного сумісного майна її вартість повинна бути врахована, а позивачу компенсована половина такої вартості.

Водночас, у цивільній справі № 2 -1366/09, рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 липня 2016 року, на яке посилався суд першої інстанції, предметом позову було стягнення половини вартості цієї ж квартири, але з підстав відшкодування позивачу заподіяної шкоди. У цьому рішенні суд встановив, що позивач ОСОБА_1 не довів сукупність обставин передбачених ст. 1166 ЦК України, а саме факту наявності шкоди та її розміру, а тому відмовив у задоволенні цих позовних вимог.

Отже, підстави позовних вимог ОСОБА_1 , заявлених у цій справі та справі № 2 -1366/09 не є тотожними, а тому обґрунтовані процесуальні підстави для закриття провадження у цій справі відсутні.

За таких обставин, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ухвала від 11 червня 2019 року про закриття провадження у справі підлягає до скасування, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд ,

постановив :

Апеляційну скаргу адвоката Вороніна ОСОБА_8 - Барановського Ігоря Івановича задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області про закриття провадження у справі від 11 червня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська