Справа № 619/2317/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2019 року Суддя Київського районного суду м. Харкова Якуша Н.В., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ПАО КБ «ПриватБанк», про визнання додаткового прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

22.07.2019 року з Дергачівського районного суду Харківської області до Київського районного суду м. Харкова за підсудністю надійшла цивільна справа ОСОБА_1 до ПАО КБ «ПриватБанк», про визнання додаткового прийняття спадщини.

23.07.2019 року справа надійшла в провадження судді, про що свідчить запис у контрольному журналі судових справ та інших матеріалів, переданих до розгляду судді.

Ухвалою суду від 23 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАО КБ «ПриватБанк», про визнання додаткового прийняття спадщини залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Зазначену ухвалу суду позивач отримала 05 серпня 2019 року, про що свідчить зворотне повідомлення.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» та у рішенні від 30 травня 2013 року» Наталія Михайленко проти України» зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тому, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх підсудності, а також дотримання позивачем вимог, передбачених ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, отримавши ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 25.06.2019 року, та вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя перевіривши прийнятність позову, звернутого за підсудністю саме до Київського районного суду м. Харкова, встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Сторонами у цивільних справах, які розглядаються в порядку позовного провадження, є позивач і відповідач, які на час участі у справі повинні володіти цивільною процесуальною правоздатністю та цивільною процесуальною дієздатністю. Цивільну процесуальну правоздатність мають всі фізичні і юридичні особи. Цивільну процесуальну дієздатність мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також, неповнолітні, у випадках прямо передбачених законом.

Із системного аналізу названих норм можна зробити висновок про те, що позов може бути пред`явлено тільки до особи (юридичної або фізичної), яка на час вчинення названої процесуальної дії володіє цивільною процесуальною правоздатністю та дієздатністю.

Згідно з вимогами ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами.

Суддя встановив, що згідно даних, що внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та міститься на офіційному сайті Міністерства юстиції України https://usr.minjust.gov.ua юридична адреса АТ КБ «ПриватБанк» () 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Разом з тим, суддя встановив, що позивач визначає відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» із місцезнаходженням : 61085, м. Харків, вул.. Академіка Проскури, 3-В.

Так, відповідно до п. 38 Пленуму ВССУ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ« від 01.03.2013 року №3 територіальна підсудність справи за участю філії або представництва юридичної особи визначається відповідно до вимог частини сьомої статті 110 ЦПК також за їх місцезнаходженням, якщо їм надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи (стаття 95 ЦК). Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"

Разом з тим, згідно інформації, яка знаходиться у відкритому джерелі та внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та міститься на офіційному сайті Міністерства юстиції України https://usr.minjust.gov.ua у ПАТ КБ «ПриватБанк» () в Україні філії або представництва взагалі відсутні. Мається лише Кіпрська філія (місце знаходження ВП: 1055, КАЛІПОЛЕОС, 3, 3-Й ПОВЕРХ, М.НІКОСІЯ, КІПР., КІПР).

Тобто, суддя встановив, що позивач у своєму позові визначив відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» з їх адресою місцезнаходження 61085, м. Харків, вул. Ак. Проскури, 3-В, яке не може бути стороною по справі, оскільки не володіє цивільною процесуальною правоздатністю та дієздатністю, бо є лише структурним підрозділом юридичної особи.

Тобто, позивачу було необхідно уточнити відповідача, який є юридичною особою, його найменування, зазначивши його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємців і організацій України, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Оскільки відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців місцезнаходження АТ КБ «ПриватБанк»є 01001, м. Київ, вул.. Грушевського, 1Д, у зв`язку з чим суддя пропонує позивачу обґрунтувати підстави щодо відкриття провадження саме в Київському районному суді м. Харкова, бо підсудність справ про спадкування визначається за правилами ст. 27 ЦПК (Позови щодо права спадкування за загальними правилами підсудності подаються до суду за місцем проживання (знаходження) відповідача, за винятком позовів щодо нерухомого спадкового майна, які подаються до суду за місцезнаходженням цього майна).

Тобто, ознайомившись із змістом позову та доданими до нього матеріалами, було встановлено, що позивач всупереч п.2 ч.2 ст. 175 ЦПК України не визначив повне найменування сторін у справі, їх місцезнаходження, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ч.ч. 1-5 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Разом з тим, додатки до позовної заяви - копії документів не містили підпису позивача або уповноваженого представника із зазначенням дати засвідчення.

Також суддя встановив, що при зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 384,20 грн., що відповідно до встановлених ставок судового збору є меншим, ніж це передбачено Законом. Так, відповідно до п. 2.1. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви фізичною особою немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Отже суд роз`яснив позивачу про необхідність сплатити судовий збір у зазначеному в ухвалі розмірі та на відповідний банківський рахунок.

Однак, у встановлений судом строк позивач не виконав вимоги ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, не усунув зазначені в ухвалі суду недоліки.

При цьому суд зазначає, що позивачу надавався достатній час для направлення квитанції про сплату судового збору навіть поштовим відправленням.

Відповідно до п. 21.3 «Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ», яка затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 року № 173, у разі не усунення недоліків у встановлений строк, якщо на ухвалу не надійшла апеляційна скарга, позовна заява/заява з ухвалою про залишення без руху не пізніше трьох днів після закінчення строку для усунення недоліків передається для розгляду судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач у встановлений судом строк не виконає всі перелічені в статтях 175 і 177 Цивільного процесуального кодексу України вимоги, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАО КБ «ПриватБанк», про визнання додаткового прийняття спадщини - вважати неподаною та повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення позивачу даної ухвали суду.

Суддя: