П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 року м. Київ

Справа № 22-14582 Головуючий у1-й інстанції - Петришин Н. М.

Унікальний № 373/1158/19 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -

у с т а н о в и л а:

У липні 2019 року АТ КБ "ПриватБанк" пред`явив в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 жовтня 2014 року в сумі 26 361 грн 99 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 8 142 грн 87 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 6 640 грн 09 коп.; заборгованості за пенею та комісією - 10 824 грн 92 коп.; штрафу відповідно до генеральної угоди - 754 грн 11 коп. Також просив стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1921 грн 00 коп. (а.с.4-5).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 22 жовтня 2014 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 8 933 грн 44 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши кредит. Проте відповідачем умови кредитного договору не виконувалися в повному обсязі, внаслідок чого станом на 17 червня 2019 року утворилася вищезазначена заборгованість перед банком.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду АТ КБ "ПриватБанк" через свого представника, Крилову О. Л. , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.57-60).

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач, ОСОБА_1 , у визначений судом строк не подала, копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі відповідач отримала 13 листопада 2019 року (а.с.91).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2019 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення міськрайонний суд вважав встановленими наступні обставини.

Представником позивача подано до суду копії наступних документів: розрахунок заборгованості відносно ОСОБА_1 станом на 17 червня 2019 року, який підписаний від імені представника банку без зазначення прізвища, імені та по батькові останнього та його посади (а.с.6-7); анкету-заяву ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25 квітня 2013 (а.с.8); витяг з тарифів обслуговування кредитних карт (а.с.9); Витяг із Умов і правил надання банківських послуг (а.с.10-34); копію паспорта відповідача (а.с.35).

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що із розрахунку заборгованості, наданого позивачем не вбачалось за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даного розрахунку справа не містить. Районний суд вказував, що незрозуміло, на яких підставах позивачем нараховані відсотки, сума яких є завищеною та неспівмірною із самою сумою кредиту. Розрахунок не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Крім того, розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому суду не надано.

Подана позивачем Анкета-заява позичальника також не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків, виду та номеру платіжної картки. Також не надано доказів та не обґрунтовано, яке відношення до даного кредиту має наданий витяг з тарифів на обслуговування кредитних карт, який містить характеристики різних видів кредитних карток, які різняться між собою. Крім того, анкета-заява ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій не заповнені всі графи, зокрема: не зазначено також, який кредитний ліміт встановлено, строк дії картки тощо. Позивачем взагалі не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів, в тому числі і у зазначений в заяві позичальника спосіб.

Умови та Правила надання банківських послуг не засвідченні належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатися належним та допустимим доказом.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що указані висновки районного суду не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Судом порушені встановлені ст.89 ЦПК України правила оцінки доказів та невірно застосовано до спірних правовідносин положення ЦК України, якими урегульовано зобов`язальні правовідносини.

Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Отже в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даному випадку з матеріалів справи убачається, що 06 січня 2011 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № SAMDN6546 шляхом підписання Анкети-заяви (а.с.8).

22 жовтня 2014 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 з метою створення сприятливих умов для здійснення позичальником зобов`язань по кредитному договору № SAMDN6546 від 06 січня 2011 року, було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості кредитних карт № б/н.

Відповідно до п. та 2.1 Генеральної угоди, ОСОБА_1 отримала терміновий кредит у сумі 8 933 грн 44 коп. на строк 24 місяці, з 22 жовтня 2014 року до 31 жовтня 2016 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 8 933 грн 44 коп., в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в Заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «01» по «25» число кожного місяцю позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 447 грн 03 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також витрати з урахуванням Умов та правил. Згідно п. 1.1.3 дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31 жовтня 2016 року (а.с.9).

Заявляючи позов АТ КБ "ПриватБанк" просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 жовтня 2014 року в сумі 26 361 грн 99 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 8 142 грн 87 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 6 640 грн 09 коп.; заборгованості за пенею та комісією - 10 824 грн 92 коп.; штрафу відповідно до генеральної угоди - 754 грн 11 коп.

На підтвердження вказаних вимог Банком було надано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 17 червня 2019 року (а.с.6-7).

При вирішенні справи суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та не надав їм належної оцінки, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо неможливості перевірити правильність нарахувань відповідних сум Банком, зазначаючи, що є незрозумілим, на яких підставах позивачем нараховані відсотки, не зазначено який кредитний ліміт встановлено, строк дії картки, не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів, тощо.

Суд першої інстанції вказуючи, що Умови та Правила надання банківських послуг не засвідченні належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатися належним та допустимим доказом, залишив поза увагою наявність Генеральної угоди від 22 жовтня 2014 року, з якої убачається дата остаточного погашення заборгованості, а саме 31 жовтня 2016 року, розмір відсоткової ставки та штрафу, та той факт, що вказана Генеральна угода підписана особисто ОСОБА_1 під словами «Я согласен (на), что данное Генеральное соглашение вместе с предложенными ПАО КБ «ПриватБанк» Условиями и правилами, Тарифами составляет между мной и Банком кредитный договор. Я подтверждаю, что вся предоставленная информация достоверна. Обязуюсь обо всех изменениях сообщать в Банк не позднее 15 дней с момента возникновения».

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором від 22 жовтня 2014 року не виконала у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь Банку.

Разом з тим, як вже встановлено вище, строк кредитування за наданим ОСОБА_1 кредитом закінчився 31 жовтня 2016 року (а.с.9).

Отже правові підстави для стягнення заборгованості нарахованої за період з 08 листопада 2016 року до 17 червня 2019 року відсутні, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та комісію за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, а саме 31 жовтня 2016 року.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційний суд, з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права, вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.

За таких обставин, враховуючи той факт, що у даному випадку строк кредитування закінчився 31 жовтня 2016 року, стягненню підлягає заборгованість, яка утворилась станом на 31 жовтня 2016 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 7 024 грн 64 коп. (а.с.6); заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами у розмірі 2 764 грн 08 коп. (а.с.6); за комісією у розмірі 2 227 грн 91 коп. (а.с.6) та штраф, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 754 грн 11 коп. (а.с.9), а всього 12 770 грн 74 коп.

Відповідно до положень п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

За правилом ч. 2 ст. 376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на встановлені апеляційним судом: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

При ухваленні судом апеляційної інстанції нового рішення відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 4 802 грн 50 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору (за мінімальною ставкою) за подання позовної заяви та апеляційної скарги (1921 + 2881,50; а.с.1, 79).

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 22 жовтня 2014 року 12 770 грн (дванадцять тисяч сімсот сімдесят) 74 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 7 024 грн (сім тисяч двадцять чотири) 64 коп.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 2 764 грн (дві тисячі сімсот шістдесят чотири) 08 коп.; комісія у розмірі 2 227 грн (дві тисячі двісті двадцять сім) 91 коп. та штраф, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у розмірі 754 грн (сімсот п`ятдесят чотири) 11 коп., та 4 802 гривень (чотири тисячі вісімсот дві) 50 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору, а всього: 17 573 (сімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят три) грн 24 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома