22-ц/804/2217/19
237/3910/16-ц

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 237/3910/16-ц

Номер провадження 22-ц/804/2217/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Гаврилової Г.Л., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

заявник - Мар`їнський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

боржник - ОСОБА_1

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 жовтня 2016 року, у складі судді Ліпчанського С.М.,

в с т а н о в и в:

17 жовтня 2016 року головний державний виконавець Мар`їнського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Кущій К.С. (далі Мар`їнський РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області) звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з поданням, в якому просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України керівника боржника юридичної особи ТОВ «Донецький комбінат заморожених продуктів» ОСОБА_1 за кордон.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні у Мар`їнському РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області знаходиться виконавчий документ № 908/5097/14, виданий 20 квітня 2015 року Господарським судом Запорізької області про стягнення з ТОВ «Донецький комбінат заморожених продуктів» на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 54 810,00 грн.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 жовтня 2016 року подання Мар`їнського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області про заборону виїзду за кордон керівника боржника юридичної особи ОСОБА_1 задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина Україна керівника боржника юридичної особи ОСОБА_1 за кордон. Зобов`язано Мар`їнський РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області не пізніше наступного дня після надходження ухвали суду направити засвідчену ухвалу до адміністрації державної прикордонної служби.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Мар`їнського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Кущій К.С.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що він був позбавлений можливості надати суду свої пояснення та доводи стосовно неприпустимості тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, чим порушено положення статті 411 ЦПК України. Крім того ним не було отримано постанови про відкриття виконавчого провадження та жодної вимоги державного виконавця. Суд першої інстанції не з`ясував, чи дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов`язання в повному обсязі. Крім того Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну» не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника до виконання зобов`язань за рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання головного державного виконавця Мар`їнського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Кущій К.С. про заборону виїзду за кордон керівника боржника юридичної особи ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від добровільного виконання своїх зобов`язань, у встановлені законодавством строки суму боргу не сплатив.

Проте апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2016 року державним виконавцем Мар`їнського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Кущій К.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51420417 щодо виконавчого листа № 908/5097/14, який виданий 20 квітня 2015 року Господарським судом Запорізької області про стягнення з ТОВ «Донецький комбінат заморожених продуктів» на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 54 810,00 грн.

15 червня 2016 року копію зазначеної постанови було направлено ТОВ «Донецький комбінат заморожених продуктів» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» до відома.

Рішення суду дотепер не виконано.

Відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Звертаючись до суду з поданням державний виконавець зазначав, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання судового рішення, зокрема добровільно не виконує судове рішення про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст.441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду за кордон і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в разі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Окрім цього, згідно з п.2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України має окрім іншого обов`язково містити: інформацію про перетинання боржником державного кордону України, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Оскільки, відповідно до ст.441 ЦПК України подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування факту ухилення боржника від виконання судового рішення.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Однак, будь-яких доказів ухилення ОСОБА_1 державний виконавець не надав та суд їх не встановив.

Відповідно до ст.16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. Відповідно до ст.2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом 11, які у відповідності до ст.9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 04 листопада 1950 року» від 17 липня 1997 року, є частиною національного законодавства України, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Отже, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду першої інстанції належало з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, виклику боржника до державної виконавчої служби чи попередження про наслідки невиконання судового рішення, ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, та доказів вжиття державним виконавцем усіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішень, а тому, відсутні підстави для задоволення подання головного державного виконавця Мар`їнського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Кущій К.С. про заборону виїзду за кордон ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 жовтня 2016 року скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні подання головного державного виконавця Мар`їнського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Кущій К.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, 379 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 жовтня 2016 року скасувати.

У задоволені подання головного державного виконавця Мар`їнського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Кущій К.С. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 15 серпня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

Г.Л.Гаврилова

Т.Б. Ткаченко