Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2104/19 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т.М.
Категорія 20 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

без участі сторін

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року, постановлену під головуванням судді Вдовиченко Т.М.

за заявою представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі №274/2104/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_6 про визнання договору дарування удаваним, визнання дійсним договору купівлі-продажу, припинення права власності та визнання майна особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом. Просила ухвалити рішення, яким визнати удаваним договір дарування виробничих приміщень по АДРЕСА_1 , дійсним договір купівлі-продажу цих же приміщень, припинити право власності та визнати спірне нерухоме майно її особистою приватною власністю.

02.07.2019 року ОСОБА_1 , через свого представника, звернулась до суду із заявою, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на виробничі приміщення по АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 30.09.2015 року. В обґрунтування поданої заяви зазначала, що вказана нерухомість може бути відчужена відповідачами на користь інших осіб без її згоди, що в подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на виробничі приміщення (під літ. В-1, загальною площею 131,7 кв.м., під літ. К-2, загальною площею 296,6кв.м) по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 30.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчуком А.М., зареєстрований в реєстрі за №2926.

Також застосовано зустрічне забезпечення позову та визначено ОСОБА_1 розмір зустрічного забезпечення у сумі 49740,00 грн. і зобов`язано позивача перерахувати вказану суму на депозитний рахунок суду (Отримувач: ТУ ДСА України в Житомирській області, код отримувача (ЄДРПОУ): 26278626, Банк отримувача: ДКС України, м.Київ, МФО: 820172, № рахунку: 0277) у строк до 13.07.2019 року та надати до суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що:

1)особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення;

2)якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Ця ухвала є виконавчим документом в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на виробничі приміщення (під літ. В-1, загальною площею 131,7кв.м., під літ.К-2, загальною площею 296,6кв.м) по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_3 буде скасовано.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині застосування зустрічного забезпечення та не застосовувати його. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині необґрунтована та прийнята з порушенням норм процесуального права. На думку апелянта, встановлення зустрічного забезпеченням є правом суду, а не обов`язком. Суд зобов`язанийй застосувати зустрічне забезпечення лише у випадках, передбачених ч.3 ст.154 ЦПК України. Крім того, вказує, що виробничі приміщення є предметом спору, позивач вважає договір дарування від 30.09.2015 року удаваним, оскільки виробничі приміщення відповідач ОСОБА_3 купив в період шлюбу за кошти, отримані від продажу квартири, яка належала позивачці та її матері ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності. Відповідач ОСОБА_3 умисно оформив придбання нерухомості договором дарування для того, щоб апелянт в майбутньому була позбавлена можливості ділити спільне майно подружжя. Запропонований вид забезпечення не передбачає спричинення відповідачу збитків, оскільки він й надалі може володіти та користуватися спірною нерухомістю. У відзиві на позовну заяву від 21.06.2019р. відповідачами зазначено, що при розгляді даної справи судові витрати ними не очікуються. При цьому, накладений судом арешт в порядку забезпечення позову гарантує позивачу виконання рішення суду у разі задоволення позову. Встановлений судом першої інстанції розмір зустрічного забезпечення у сумі 49 740,00 грн. є непосильним для неї, оскільки на даний час вона не має постійного місця роботи, а заробітки мінливі та не стабільні. На її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, а неправомірні дії відповідачів фактично залишили її з дітьми без житла.

Розгляд справи Житомирським апеляційним судом проведено згідно положень ст.369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою від 15.05.2019 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в загальному провадженні.

Як вбачається із змісту поданої позовної заяви, предметом спору є: визнання договору дарування удаваним, дійсним договору купівлі-продажу, припинення права власності та визнання майна особистою приватною власністю.

Застосовуючи за ініціативи суду зустрічне забезпечення, суд першої інстанції виходив з положень ч.7 ст.153 ЦПК.

Проте, погодитись з висновками суду неможливо.

Так, забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо не вжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України, передбачений такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 5 статті 153 ЦПК України визначено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до ч.7 ст.153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст.154 ЦПК України, зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Разом з тим, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

В даному випадку, матеріали справи свідчать про те, що позивач є громадянкою України, має постійне місце проживання. Виходячи із суті спору, позивач оспорює належність їй на праві власності нерухомого майна, за рахунок якого можливо відшкодувати вірогідні збитки, яких понесе відповідач у випадку відмови у задоволенні позову. Крім того, відсутні докази того, що дії позивача можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування можливих збитків відповідача.

При розгляді заяви про зустрічне забезпечення позову, суд має враховувати практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, невжиття заходів як забезпечення позову так і зустрічного забезпечення, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспектіст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що заходи зустрічного забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки їх безпідставне застосування може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування зустрічного забезпечення.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.379 ЦПК ухвала суду в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,379,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року в частині застосування зустрічного забезпечення скасувати.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: