Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 509/2819/14-ц

провадження № 61-28772св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Лесько А. О. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 (померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргоюпублічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від

27 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 06 червня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого позичальник отримав у кредит 237 200,00 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 13,5 % на строк до 06 червня 2014 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором того ж дня між позичальником та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки № б/н, згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами (незавершене будівництво 70 % готовності), що розташовані за адресою АДРЕСА_1 . 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, згідно якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк». ПАТ «УкрСиббанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, а от позичальник умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого у нього станом на 04 червня 2014 року утворилась заборгованість перед Банком в розмірі 318 014,99 доларів США, що еквівалентно 3 763 169,00 грн. Оскільки позичальник належним чином не виконує свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, у позивача виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок майна, переданого в іпотеку. Також вказує, що відповідач та особи, які проживають з ним у житловому приміщені, що є предметом іпотеки, вимогу Банку про виселення добровільно не виконують, у зв`язку з чим підлягають виселенню у судовому порядку.

У зв`язку з викладеним Банк просив в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором від 06 червня 2007 року № 0 у розмірі 318 014,99 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок (70 % готовності) та земельну ділянку шляхом передачі іпотекодержателю вказаного нерухомого майна у власність; визнати за позивачем право власності на вказане нерухоме майно; виселити та зняти з реєстрації відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача передати Банку правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, ключі від вхідних дверей та інше.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 72-73).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 червня

2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року, позовну заяву залишено без розгляду.

Судові рішення мотивовані тим, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи позивач повторно не з`явився в судове засідання та не надав до суду заяви про розгляд справи у його відсутність. При цьому місцевий суд звернув увагу позивача, що його право на доступ до правосуддя жодним чином не обмежується, оскільки він має право повторно звернутися до суду з позовними вимогами аналогічного характеру.

У серпні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк»

Кадирова В. В. подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не повідомляв Банк про дату та час розгляду справи, що в свою чергу призвело до залишення позову без розгляду. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін незаконну ухвалу суду першої інстанції, посилався на те, що у матеріалах справи є докази щодо належного повідомлення Банку про час та дату розгляду справи, однак суд апеляційної інстанції залишив поза увагою ту обставину, що адреса місцезнаходження Банку та адреса місцезнаходження його представника відрізняються. Вказують, що суд першої інстанції направляв повідомлення про розгляд справи лише на адресу Банку, а на адресу представника Банку повідомлень про розгляд справи не направляв, що призвело до відсутності представника Банку в судових засіданнях.

У грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_1 , подані ОСОБА_3 , на касаційну скаргу, у яких вказано, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, тому касаційна скарга Банку задоволенню не підлягає. Також вказує, що Банк не спростовує той факт, що ним отримувалися судові повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ПАТ «Дельта Банк» було належним чином повідомлене про час та місце судового слухання справи, призначеного на 29 квітня 2015 року, про що свідчить судове повідомлення про отримання судової повістки (а. с. 160).

У судове засідання, призначене на 29 квітня 2015 року, сторони у справі не з`явились, розгляд справи було відкладено на 03 червня 2015 року.

03 червня 2015 року сторони у справі повторно не з`явились у судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчить зворотнє повідомлення про отримання ПАТ «Дельта Банк» судової повістки (а. с. 166), а заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача до суду не надходило.

У зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого представника ПАТ «ДельтаБанк» ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року, позовну заяву залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Статтею 11 ЦПК України 2004 року закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини3 статті 169 ЦПК України 2004 року у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За змістом пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Аналіз зазначених норм Закону свідчить про те, що суд може залишити позовну заяву без розгляду з наведеної правової підстави лише у випадку одночасного існування таких умов: 1) належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи; 2) його неявка в два і більше судові засідання поспіль; 3) неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Отже, правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність його неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

З огляду на те, що належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи Банк два рази поспіль не з`явився в судові засідання та не подав заяви про розгляд справи за відсутності його представника, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильних висновків про наявність підстав для залишення позову ПАТ «Дельта Банк» без розгляду.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 12 травня 2015 року представника Банку ТОВ «Фінанові Перспективи» було повідомлено про розгляд цієї справи, призначений на 03 червня 2015 року (а. с. 165), однак в судове засідання так і не з`явився.

Відповідно до частини третьої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії, заява № 11681/85, пункт 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року).

Враховуючи наведене, судами першої та апеляційної інстанцій зроблено обґрунтовані висновки про залишення позовної заяви без розгляду.

Залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши положення статті 169, пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року, зробив обґрунтований висновок, що позивач будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, повторно не з`явилася у таке судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку з чим надав правильну оцінку повторній другій поспіль неявці належним чином повідомленого позивача як зловживання ним своїми процесуальними правами. При цьому, закон надає право суду залишати позов без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання незалежно від причин його неявки, наявності чи відсутності поважних причин для такого.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до необхідності переоцінки досліджених судами доказів, які суди вважали достатніми для залишення позову без розгляду, а також до необхідності переоцінки цих доказів в контексті обставин, які заявник вважає такими, що виключають можливість залишення поданої ним позовної заяви без розгляду, що в силу статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 червня

2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. О. Лесько

А. А. Калараш

С. П. Штелик