МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №370/1630/19

"14" серпня 2019 р. Макарівський районний суд Київської області

у складі: судді Мазки Н.Б.

із секретарем Захарченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Макарів Макарівського району Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

28.02.2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість у розмірі 13116.63 гривень за кредитним договором №б/н від 23.08.2013 року, який був укладений з ОСОБА_2 на суму 3200.00 гривень, яка виникла станом на дату смерті останнього, а саме: станом на 16.08.2015 року, та яка складається з наступного:

- 3189.03 гривень - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом;

- 9927.60 гривень - загальний зал шок заборгованості за відсотками, та судовий збір в сумі 159.00 гривень.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 12.06.2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

В позовній заяві зазначено про розгляд справи у відсутність представника позивача, та прийняття заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про час, місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №502, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив не надав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до вимог цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 23.08..2013 року звернувся до позивача з анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку на отримання кредиту у розмірі 3200.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно відмітки суду про одержання позовної заява, позивач з позовом звернувся до суду 28.02.2019 року.

Згідно свідоцтву про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 04.03.2017 року виконавчим комітетом Червонослобідської сільської ради Макарівського району Київської області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом достовірно встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом після смерті ОСОБА_2 .

Частиною 1 ст.42, ст.48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За змістом ст.46, 47 ЦПК України, здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи, а також здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Виходячи зі змісту цих статей, стороною у справі може бути лише особа, яка має цивільну процесуальну правоздатність і цивільну процесуальну дієздатність.

Згідно ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у день її смерті.

Таким чином, відповідно до положень ст.25, 30 ЦК України, ст.46-48 ЦПК України, позов може бути поданий лише до особи (відповідача), яка має цивільну процесуальну правоздатність та дієздатність. З моменту смерті фізичної особи, цивільна процесуальна правоздатність та дієздатність припиняється.

За нормами ст.55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Отже, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе в порядку ст.55 ЦПК України шляхом залучення правонаступника, а не заміни відповідача, однак лише за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження у справі.

Цивільне судочинство здійснюється виключно в порядку, встановленому ЦПК України, проте процесуальним законом не передбачено право особи пред`являти позов до померлої особи.

Оскільки судом достеменно встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до особи, яка на момент подачі позову померла, суд вважає за необхідне, закрити провадження у справі.

Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України.

Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст.1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому вони спадкуються спадкоємцями померлого позичальника (спадкодавця) в загальному порядку, встановленому законом.

Частинами 1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України 6-місячний строк.

Відповідно до ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно вiд настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року вiд настання строку вимоги.

Як зазначено в п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» , при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців слід враховувати, що з урахуванням ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Приймаючи до уваги, що оскільки зі смертю боржника відносини між позивачем-банком і боржником-відповідачем за кредитним договором припинилися, а спадкоємці сторонами кредитного договору не були, дані відносини не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за договором кредиту.

Зобов`язання по поверненню кредиту у даному випадку включається до складу спадщини, тому застосовуються не умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи його сплати, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї статті, а саме: суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, якщо вони відмовилися від одностороннього платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Виходячи з наведених норм матеріального права, оскільки у даному випадку боржник помер, то належним способом захисту порушеного права є звернення банка - кредитора спадкодавця до суду з позовом до спадкоємців, які прийняли спадщину, - про накладення стягнення на спадкове майно, й лише за умови, що спадкоємець відмовився від задоволення вимог кредитора шляхом сплати одноразового платежу, а не з позовом про стягнення заборгованості за кредитом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не довів прийняття відповідачкою спадщини після померлого.

Керуючись вимогами ч.4 ст.25, ст.25, 30, ч.1 ст.608, ст.1216, 1219, ч.1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ст.1270, 1281 ЦК України, постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ч.1 ст.42, 46, 47, 48, 55, ст.263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

відмовити Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» в задоволені позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складення повного його тексту, у порядку передбаченому підпунктом 15.5, пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.273 ЦПК України.

Суддя