Дата документу 17.12.2019 Справа № 314/761/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/761/19
Провадження №22-ц/807/3603/19
Головуючий в 1-й інстанції - Кіяшко В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.
секретарБабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Петромихайлівське» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2019 року, ухвалене в м. Вільнянськ (повний текст рішення складено 26 вересня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Петромихайлівське» про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим, зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства «Петромихайлівське» до ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі поновленим, визнання додаткової угоди та внесення змін до договору оренди від 25.10.2004 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 19.02.2019 року з позовом до ВАТ «Петромихайлівське», про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.10.2004 року між ВАТ «Петромихайлівське» та ним укладено договір оренди земельної ділянки площею 5.9771 гектари, кадастровий номер № :04:003:0049, розташованої на території Петро-Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Договір зареєстровано у ЗРФ Центр ДЗК 06.11.2007 року № 00. 17.11.2011 року до договору оренди було укладено додаткову угоду, відповідно до якої термін дії договору було продовжено до 31.12.2018 року. 08.05.2018 року ОСОБА_1 склав повідомлення на ім`я генерального директора ВАТ «Петромихайлівське», в якому зазначив, що після спливу терміну строку дії договору оренди землі, новий договір з господарством укладати не буде, вказане повідомлення отримано 07.09.2018 року.Позивач вважає, що його безпідставно спонукають до продовження орендних відносин з ВАТ «Петромихайлівське» шляхом поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, згідно якої просить визнати припиненою з 01.01.2019 року додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 25.10.2004 року, укладену 17.11.2011 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Петромихайлівське», площею 5,9771 гектар, кадастровий номер № :04:003:0049, розташованої на території Петро-Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, зареєстровану у відділі Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області 02 липня 2012 року за № 01315.

22.03.2019 року відповідач ВАТ «Петромихайлівське» звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання укладеної додаткової угоди № 2 від 24.10.2018 року та внесення змін до договору оренди від 25.10.2004 року. Зустрічні вимоги обґрунтовані тим, що 23.11.2018 року ВАТ «Петромихайлівське» направило на адресу ОСОБА_1 лист-пропозицію про розгляд додаткової угоди та три примірники додаткової угоди № 2 від 24.10.2018 року, які ОСОБА_1 отримав 27.11.2018 року, що підтверджується описом вкладення до рекомендованого листа та повідомленням про вручення. Вважає, що на момент укладення договору оренди землі, сторони дійшли згоди, що вирішення питання щодо продовження дії договору залежить виключно від волевиявлення відповідача, а ОСОБА_1 , зі свого боку, беззаперечно приймає це волевиявлення та або не чинить перешкод у користуванні земельною ділянкою та укладає додаткову угоду про продовження дії цього договору, або приймає повернуту йому відповідачем земельну ділянку. ОСОБА_1 не дотримався взятих на себе зобов`язань не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою, направив листа про небажання укладати новий договір та не підписав додаткової угоди № 2 від 24.10.2018 року, у зв`язку з чим просить суд визнати укладеною додаткову угоду № 2 від 24.10.2018 року та внести зміни до договору оренди від 25.10.2004 року.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2019 року у задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Петромихайлівське» про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим - відмовлено.

У задоволенні цивільного позову Відкритого акціонерного товариства «Петромихайлівське» до ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі поновленим, визнання додаткової угоди та внесення змін до договору оренди від 25.10.2004 року - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, приватне акціонерне товариство «Петромихайлівське» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а у задоволенні первісного позову відмовити з інших підстав.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що укладаючи договір оренди сторони договору передбачили для ПрАТ «Петромихайлівське» обов`язок після закінчення строку дії договору на власний розсуд вирішити питання продовження його дії або повернення земельної ділянки в належному стані, а ОСОБА_1 взяв на себе обов`язок не вчиняти дій, що перешкоджають орендарю користуватися земельною ділянкою. ОСОБА_1 не дотримався взятих на себе зобов`язань та чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом направлення листа про небажання укладати новий договір. Посилання суду першої інстанції на ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» є безпідставними, оскільки апелянт мотивував свої вимоги ст.. 30 Закону та умовами укладеного договору.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2004 року між ВАТ «Петромихайлівське» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки площею 5.9771 гектари, кадастровий номер № :04:003:0049, розташованої на території Петро-Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Договір зареєстровано у ЗРФ Центр ДЗК 06.11.2007 року № 00. 17.11.2011 року до договору оренди було укладено додаткову угоду, відповідно до якої термін дії договору було продовжено до 31.12.2018 року.

08.05.2018 року ОСОБА_1 склав повідомлення на ім`я генерального директора ВАТ «Петромихайлівське», в якому зазначив, що після спливу терміну строку дії договору оренди землі, новий договір з господарством укладати не буде, вказане повідомлення отримано 07.09.2018 року.

07.12.2018 та 19.01.2019 ОСОБА_1 знову направив аналогічні повідомлення, які були отримані господарством, про відсутність з його боку намірів продовжувати договір оренди.

Відмовляючи у задоволенні первісного та зустрічного позову, суд першої інстанції виходи в з того, що додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 25.10.2004 року, яка укладена 17.11.2011 між відповідачем та позивачем, припинена 31.12.2018 року, та не потребує винесення рішення щодо припинення такого договору. У запропонованій відповідачем додатковій угоді йдеться не лише про намір продовжити строк дії договору, а й про визначення нових умов договору, які мали б бути узгоджені сторонами, як і взагалі мав бути з`ясований намір землевласника на передання земельної ділянки в оренду, а тому вимоги відповідача щодо визнання договору оренди землі поновленим на умовах додаткової угоди, якими змінюються як строки, так і умови вказаного договору є необґрунтованими та безпідставними.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 31 Закону України "Про оренду землі" визначено, зокрема, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином первісний позов обґрунтовано залишено судом першої інстанції без задоволення, оскільки договір оренди є припиненим відповідно до його умов і додаткового визнання його припинення не має підстав.

Для застосування ч. 1 ст. 33 цього Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Крім того, ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстави, передбаченої ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди: орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Вказана позиція узгоджується з висновками Великої палати Верховного суду, викладеними в постанові №14/65цс18 від 10.04.2018 року.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене при дотриманні процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

23.11.2018 ВАТ «Петромихайлівське» направило ОСОБА_1 лист - повідомлення від 24.10.2018 №2, в якому просило його звернутися до адміністрації для узгодження дій щодо поновлення договірних відносин, що підтверджується описом до цінного листа (а.с.32).

Між тим, вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 тричі надсилав відповідачу лист-повідомлення, які отримав відповідач 07.09.2018,07.12.2018 та 19.01.2019, про те, що він не має наміру в подальшому продовжувати договір оренди землі.

Згідно із вимогами ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 319, 373 ЦК України власник самостійно визначає спосіб та порядок користування та розпорядження належною йому власністю, зокрема на свій розсуд обирає контрагента за договором та визначає умови договору з ним.

Відповідно до Закону України "Про оренду землі" укладання договору оренди не може бути примусом і передбачає право, а не обов`язок на переукладання договору оренди, ураховуючи при цьому положення ст. ст. 6, 627 ЦК України щодо свободи договору, укладання його при наявності вільного волевиявлення особи, непорушність права власності та здійснення при цьому права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, необхідності згоди обох сторін при укладенні чи зміні договору.

Таким чином, при апеляційному розгляді не встановлено порушень з боку орендодавця ОСОБА_1 вимог передбачених Законом України «Про оренду землі» щодо пролонгації договору оренди земельної ділянки з ПрАТ «Петромихайлівське», а відповідно підстав поновлення договірних відносин між сторонами.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Петромихайлівське» залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 21 грудня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков