Справа № 128/1936/19
УХВАЛА

14 серпня 2019 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кухар О.І. звернувся до суду із позовом до Стрижавської селищної ради, Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Батьківщина» про визнання рішень Стрижавської селищної ради №390, №391 та №397 від 22.12.2009 року та свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 від 02.04.2010 року частково недійсними та визнання за позивачем права спільної сумісної власності разом із Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма Батьківщина» на склад зерновий загальною площею 1163,2 кв.м, що по АДРЕСА_1 , склад зерновий загальною площею 1080,3 кв.м, що по АДРЕСА_2 та будівлю контори загальною площею 351,3 кв.м по АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 08.08.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Окрім того, вирішено по суті клопотання представника позивача щодо витребування у відповідачів копій оскаржуваних рішень та свідоцтв про право власності на спірне нерухоме майно, оскільки у позивача є труднощі у самостійному надані суду копій вказаних документів.

12.08.2019 року представником позивача адвокатом Кухарем О.І. подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на майно, що належить Приватному сільськогосподарському підприємству «Агрофірма Батьківщина», а саме: склад зерновий загальною площею 1163,2 кв.м, що по АДРЕСА_1 , склад зерновий загальною площею 1080,3 кв.м, що по АДРЕСА_2 та будівлю контори загальною площею 351,3 кв.м по АДРЕСА_3 .

Заява обґрунтована тим, що відповідач, на якого одноосібно оформлено право власності на спірне майно, може його відчужити, що утруднить виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України заява представника позивача адвоката Кухара О.І. про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи й згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши дану заяву, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

За змістом положень статей 149, 150 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Види забезпечення позову мають бути сумірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до змісту пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 4 указаної постанови, суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні такої відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як відповідно до закону підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також врахувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобові`якання після перед`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Водночас заява представника позивача про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття запропонованих заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому. У ній не наведено посилань, підтверджених відповідними доказами, на те, що існують обставини, які свідчать про реальну (а не потенційну) можливість реалізації спірного нерухомого майна шляхом відчуження.

Дана позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленим у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі №183/5864/17-ц.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК), доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК), суд наділений можливістю у виключних випадках збирати докази за власною ініціативою (ч. 7 ст. 81 ЦПК).

Позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування своєї заяви щодо вчинення дій відповідача, направлених на продаж спірного майна, тобто позивачем не доведено ризики, для запобігання яких діє інститут забезпечення позову.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кухара О.І. про забезпечення позову є необґрунтованою та в її задоволені слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 152, 153, 260, 353 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Кухара Олексія Івановича про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена та підписана суддею 14.08.2019 року.

Суддя Л.П. Шевчук