ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/3566/15-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року, яке ухвалене суддею Козловим Ю,В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 жовтня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (далі - ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу») про визнання наказу про звільнення незаконним, зміну формулювань причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі наказу від 2 вересня 2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду інженера в Запорізьку філію ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу».

Наказом від 2 жовтня 2013 року позивач був переведений на посаду завідуючого Розівської сортодослідної станції Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», а на підставі наказу від 11 липня 2014 року переведений на посаду завідуючого Бердянської сортодослідної станції Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». Наказом від 24 березня 2014 року за ОСОБА_1 закріплено постійне місце роботи на Розівській сортодослідної станції Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» та цим же наказом встановлено доплата за розширення зони обслуговування.

1 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до роботодавця ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» із заявою про звільнення за власним бажанням у зв`язку з систематичним невиконанням роботодавцем умов трудового договору» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, яку двічі надсилав електронною поштою до головного підприємства міста Києва та до Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу».

Наказом від 7 квітня 2015 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 2 квітня 2015 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

22 квітня 2015 року позивач отримав трудову книжку з записом про його звільнення.

Посилаючись на те, що наказ від 7 квітня 2015 року виданий з порушенням норм трудового законодавства, уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати наказ від 7 квітня 2015 року незаконним, визнати формулювання звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України неправильним та незаконним, змінити формулювання його звільнення з п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України, зобов`язати відповідача змінити запис в його трудовій книжці відповідно до його заяви від 1 квітня 2015 року на ч. 3 ст. 38 КЗпП України, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 2 квітня 2015 року та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ від 7 квітня 2015 року про звільнення з посади ОСОБА_1 за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Стягнуто з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу станом на 29 січня 2016 року в сумі 56 008,16 грн.

Стягнуто з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 2 000 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зміну формулювання звільнення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Змінено формулювання звільнення ОСОБА_1 з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю.

Зобов`язано ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» внести відповідний запис у трудову книжку ОСОБА_1 .

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2016 року в частині стягнення з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінено, зменшено розмір моральної шкоди з 2 000 грн до 500 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У червні 2017 року ОСОБА_1 змінив предмет позову та посилаючись на те, що не було самого факту грубого порушення ним трудових обов`язків, він не належить до категорії працівників, яких можна звільнити за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, в день звільнення 02 квітня 2015 року його не було ознайомлено з наказом про звільнення в порушення вимог ст. 149 КЗпП України, відсутня згода профспілки на його звільнення, просив суд визнати наказ №76/1 від 07.04.2015 року незаконним, поновити його на роботі, стягнувши з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. При цьому, позивач надав розрахунок суми компенсації за вимушений прогул, відповідно до якого розмір втраченого заробітку за період з 02 квітня 2015 року по 25 липня 2019 року становить 462 472 грн. 00 коп.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2017 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву позивача ОСОБА_1 до відповідача ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі - 4 939 грн.05 коп.

Стягнуто з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь держави судовий збір в сумі 1827 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин справи, вихід суду за межі своїх повноважень та заявлених позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що одноразового грубого порушення трудових обов`язків не було, жодних актів не складалося та роботодавець не вимагав від нього жодних письмових пояснень по виявленому факту реалізації продукції. При цьому, позивач зазначає, що продукцію він реалізовував й до цього, однак жодних зауважень до нього з цього приводу не було, а дії роботодавця вважає намаганням уникнути його звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Наголошує на тому, що всі підстави для його звільнення за ч. 1 ст. 41 КЗпП України були видані однією датою та після написання ним заяви на звільнення.

Акт ревізії фінансово-господарської діяльності від 07 квітня 2015 року не є належним доказом, оскільки складений вже після звільнення позивача.

Крім того, позивач вказує й на те, що суд дійшов помилкового висновку про його ознайомлення із наказом №52 від 03.07.2014 року «Про порядок реалізації продукції», а тому він правомірно реалізував продукції на підставі довіреності.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника відповідача ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» - Глущенка С.В., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» №1/30-к від 02 вересня 2013 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на посаду інженера на Запорізьку філію ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу».

Відповідно до Наказу № 301/13 від 02.10.2013 року ОСОБА_1 переведений з посади інженера Запорізької філії ДП «ЦСЕНСМ» на посаду завідувача Розівської сортодослідної станції Запорізької філії «ЦСЕНСМ».

Наказом № 148-к від 11 липня 2014 року ОСОБА_1 переведений з посади завідувача Розівської сортодослідної станції Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на посаду завідувача станції насінницької Бердянської сортодослідної станції.

За Класифікатором професії державним класифікатором України Класифікатор професій ДК 003-95, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 27 липня 1995 року N257, 1221.2 завідувач станції насінницької відноситься до посади керівника відокремленого структурного підрозділу.

Згідно з Положенням про Бердянську сортодослідну станцію Запорізької філії Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», затвердженого наказом Генерального директора ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» від 16 березня 2012 року №44-р, керівництво сортодослідною станцією здійснює завідувач сортодослідної станції (далі-Завідуючий), який призначається та звільняється з посади наказом Генерального директора Підприємства за письмовим поданням директора Філії. Завідуючий сортодослідної станції несе персональну відповідальність перед Підприємством за повне, своєчасне і якісне виконання покладених на сортодослідну станцію та на нього особисто завдань і повноважень (п.8.1 Положення).

01 квітня 2015 року позивач написав на ім`я виконуючого обов`язки Генерального директора ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» та директора Запорізької філії ДП «ЦСЕНСМ» заяву про звільнення за власним бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з невиконання умов трудового договору власником.

02 квітня 2015 року ОСОБА_1 на роботу не з`явився, оскільки вважав себе звільненим з дати, вказаної у заяві від 01 квітня 2015 року.

Згідно Наказу ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» №67/1-к від 07 квітня 2015 року ОСОБА_1 було звільнено з 02 квітня 2015 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків на підставі пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Підставою для звільнення в наказі №67/1-к від 07 квітня 2015 року зазначено доповідну записку ОСОБА_3 від 07.04.2015 року №40/01 та службову записку начальника внутрішнього аудиту Козленка А.С. від 07.04.2015 року.

В доповідній записці від 07.04.2015 року №40/01, ОСОБА_3 доповів в.о. Генерального директора Войченку В.І. про надходження 01.04.2015 року до Запорізької філії від Розівської СДС акту, датованого 01.03.2015 року, про те, що працівниками Запорізької СДС було вирішено розпломбувати склад, який було опломбовано 06.11.2014 року комісією на чолі з в.о. директора Запорізької філії Чорним В.І., та реалізувати пшеницю озиму в кількості 18,67 тонн, за ціною 3000,00 гривень за 1 тону, на загальну суму 56010,00 гривень. Зазначений акт підписаний працівниками Розівської СДС та ОСОБА_1 , який згідно наказу №148-к від 11.07.2014 є завідувачем Бердянської СДС.

В службовій записці начальник внутрішнього аудиту Козленко А . С., за результатами опрацювання матеріалів Запорізької філії щодо завідувача станції насінницької Бердянської СДС Запорізької філії ОСОБА_1 за статтею 38 КЗпП України, повідомив, що згідно наданих документів на Запорізькій філії мало місце одноразове грубе порушення ОСОБА_1 трудового законодавства (вимог статті 139 КЗпПУ), а саме: самостійне проведення реалізації продукції всупереч наказу ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» від 03.07.2014 року №52 без отримання погодження на реалізацію та без спрямування виручки від реалізації на поточний рахунок ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу».

Згідно Наказу №52 від 03.07.2014 року ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» затверджено Порядок реалізації продукції філіями та виробничими дільницями, та встановлено, що директорами філії та керуючим виробничими дільницями реалізацію продукції проводити лише після отримання погодження ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріал».

Згідно до додатку до наказу №52 від 03.07.2014 року реалізація продукції філіями та виробничими дільницями здійснюється у наступному порядку: директори філій та керуючі виробничими дільницями подають до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» у письмовому вигляді замовлення (службову записку) на реалізацію продукції з обов`язковим зазначенням: назви продукції, кількості, ціни, класності (насіння-репродукції), документ, який підтверджує класність продукції, контрагента, якому буде реалізовуватися продукція (повна назва юридична і фактична адреси, контактні дані) за підписом директора філії чи керуючого виробничою дільницею та завірене печаткою. Замовлення надсилаються до Підприємства в електронному вигляді на електронну адресу та для оперативного вирішення питання дублюється на електронну адресу з наступною відправкою по пошті в паперовому варіанті на адресу: 03038 , м.Київ, вул.Ямська,32.

Грошові кошти, отримані від реалізації продукції, в повному обсязі перераховуються філією або виробничою дільницею протягом 1 (однієї) доби на поточний рахунок Підприємства.

ОСОБА_1 , в порушення даного положення самостійно, без повідомлення ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» здійснено реалізацію пшениці озимої в кількості 18,67 тонн, від реалізації пшениці отримано грошові кошти в сумі 56010,00 гривень, які було витрачено на видачу заробітної плати в сумі 40 457,61 грн., сплачено за спожиту електроенергію грошові кошти в сумі 4066,72 грн., за послуги банку - 40,67 грн., всього втрачено 44565,00 грн., документи по оприбуткуванню суми, що становлять різницю 11 445,00 грн. - відсутні.

ОСОБА_1 надано суду довіреність від 26 березня 2014 року на представлення інтересів Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», згідно до якої він є представником та діє від імені Розівської та Бердянської сортодослідницької станції Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Довіреність від 26 березня 2014 року на представлення інтересів Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» була видана ОСОБА_1 до внесення змін на підприємстві «Про порядок реалізації продукції», тобто після видачі наказу від 03.07.2014 №52, яким було змінено порядок здійснення договорів з юридичними та фізичними особами, з яким він був належним чином ознайомлений, у зв`язку з чим при реалізації продукції без дотримання вимог цього Наказу, з боку ОСОБА_1 було допущене одноразове грубе порушення трудових обов`язків, а тому звільнення останнього за п.1 ч. 1 ст.41 КЗпП України законне, в зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 6, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю ст. 5-1 КЗпП України визначено, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення.

За правилами ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, повязаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Згідно ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку, зокрема, одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Наказ про звільнення має містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення, яке стало підставою для звільнення керівника за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

Як слідує з матеріалів справи, наказ ДП «Центра сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» №67/1-к від 07 квітня 2015 року взагалі не містить сформульоване одноразове грубе порушення, яке стало підставою для звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, а зазначення в наказі про те, що підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача станції насінницької Бердянської сортодослідної станції Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з 02 квітня 2015 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, за пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України, є доповідна записка ОСОБА_3 від 07.04.2015 року №40/1 та службова записка Козленка А.С. від 07.04.2015 року (т. 1 а.с. 42), не дає можливості встановити, яке ж саме одноразове грубе порушення трудових обов`язків було допущене ОСОБА_1 ..

При цьому, самі по собі доповідна записка ОСОБА_3 від 07.04.2015 року №40/1 та службова записка Козленка А.С. від 07.04.2015 року не є розпорядчими документами власника, тобто ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», якими встановлено факт порушення працівником трудових обов`язків, оскільки ними лише доведено до відома керівництва, а саме Виконуючого обов`язки Генерального директора ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» Войченко В.І. , встановлення певних обставин, які на думку осіб, які складали ці документи, свідчать про порушення ОСОБА_1 його трудових обов`язків, та висловлено позицію про доцільність звільнення останнього за статтею 41 КЗпП України (т. 1 а.с. 45, 46).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про не доведення відповідачем ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» у діях позивача ознак одноразового грубого порушення своїх трудових обов`язків, які давали б підстави для застосування такого крайнього виду дисциплінарної відповідальності, як звільнення з роботи.

Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 Постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно з частинами першою та третьою статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, спрямованих проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування всіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення за умови недоведеності належними та допустимими доказами факту порушення трудової дисципліни може бути підставною для скасування дисциплінарного стягнення.

Як встановлено судом, відповідач не зажадав від ОСОБА_1 пояснень з приводу виявленого факту порушення останнім трудової дисципліни.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення і тягне за собою поновлення порушених прав працівника, а тому колегія суддів дійшла висновку, що невиконання роботодавцем вимог статті 149 КЗпП України є самостійною підставою для визнання незаконним наказу №67/1-к від 07 квітня 2015 року, як такого, що винесений без дотримання встановлених КЗпП України гарантій для працівника на належну та об`єктивну оцінку роботодавцем виявленого порушення.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348).

Згідно довідки ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» заробітна плата ОСОБА_1 за лютий 2015 року склала 5 353,11 грн., за березень 2015 року - 5 148,33 грн. (т. 1 а.с. 118), у зв`язку з чим, зважаючи на кількість фактично відпрацьованих позивачем днів у цей період (39 днів), середньоденна заробітна плата останнього становить 269,27 грн., та цей розмір не заперечується позивачем, у зв`язку з чим не підлягає доказуванню.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Позивача ОСОБА_9 звільнено з роботи з 02 квітня 2015 року, тобто з цього часу було порушено його трудові права і поновлюються вони лише судом апеляційної інстанції 17 грудня 2019 року, тому саме цей період, тобто з дня наступного за днем звільнення до дня ухвалення судового рішення, і слід визнати вимушеним прогулом, що становить 1 177 робочих днів.

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивачка середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 квітня 2015 року по 17 грудня 2019 року в сумі 316 930,79 гривень, виходячи з розрахунку: 269,27 грн. (середньоденна заробітна плата) х 1 177 днів (час вимушеного прогулу).

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий у розмірі 8 532,28 грн., що відповідає розміру встановленому Законом України «Про судовий збір», виходячи з наступного розрахунку: 3 169,31 грн. (судовий збір за подання позовної заяви в частині вимог майнового характеру про стягнення заробітної плати: 316 930,79 грн. х 1%) + 4 753,97 грн. (судовий збір за подання апеляційної скарги в частині вимог майнового характеру про стягнення заробітної плати: 3 169,31 грн. х 150%) + 243,60 грн. (судовий збір за подання позовної заяви в частині вимог немайнового характеру: 1 218,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2015 року) х 0,2) + 365,40 грн. (судовий збір за подання апеляційної скарги в частині вимог немайнового характеру: 243,60 х 150%) = 8 532,28 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити..

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати незаконним наказ № 67/1-к від 07 квітня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача станції насінницької Бердянської сортодослідної станції Запорізької філії Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з 02 квітня 2015 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, за пунктом 1 статті 41 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача станції насінницької Бердянської сортодослідної станції Запорізької філії Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з 02 квітня 2015 року.

Стягнути з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 квітня 2015 року по 17 грудня 2019 року у розмірі 316 930, (триста шістнадцять тисяч дев`ятсот тридцять) гривень 79 (сімдесят дев`ять) копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь держави судові витрати у розмірі 8 532 (вісім тисяч п`ятсот тридцять дві) гривні 28 (двадцять вісім) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: