У х в а л а

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 450/3317/18

провадження № 61-22147ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2019 року та постанову Львівської апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Львівської області, Головне управління Національної поліції у Львівській області, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Львівської області, Головне управління Національної поліції у Львівській області, про відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він є потерпілим у кримінальному провадженні, що внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі -ЄРДР), оскільки його права, як потерпілого в кримінальному провадженні, порушені незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових та службових осіб органів державної влади в особі прокуратури та поліції.

23 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, з підстав порушення закону правоохоронними органами, однак ця заява не була внесеною до ЄРДР.

16 липня 2018 року ухвалою слідчого судді зобов`язано уповноважену особу Львівської місцевої прокуратури № 2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 квітня 2018 року відповідно до вимог частин першої та четвертої статті 214 КПК України, однак вказане судове рішення не виконано, чим прокуратурою повторно порушені права ОСОБА_1

16 липня 2018 року слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова зобов`язано прокуратуру Львівської області внести до ЄРДР відомості щодо заяви ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення. Дане судове рішення виконано 03 серпня 2018 року та розпочато досудове розслідування.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь суму у відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 тис. грн., оскільки внаслідок затягування виконання судового рішення стан його здоров`я порушився, крім того порушився режим сну, що негативно вплинуло на звичайний ритм його життя, через повну бездіяльність та протиправні дії прокуратури та національної поліції.

Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2019 року, з урахуванням ухвали суду від 11 травня 2019 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 травня 2019 року заяву Державної казначейської служби України про перегляд заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2019 року залишено без задоволення.

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2019 року скасовано, й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить судове рішення апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Так, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 1 921 грн.

Ціна позову у цій справі становить 25 тис. грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків не встановлено й Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Згідно з частиною «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Правила, що запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржуване судове рішення прийнято у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Львівської області, Головне управління Національної поліції у Львівській області, про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2019 року та постанову Львівської апеляційного суду від 20 листопада 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян