Справа № 600/79/17
Справа № 2/600/20/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року смт. Козова

Козівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючої судді - Гриновець О.Б.,

з участю: секретаря судового засідання - Липної О.А.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Козівської селищної ради Тернопільської області -

Ткачук Є.І.,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Козівської селищної ради Тернопільської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: відділ Держгеокадасту у Козівському районі Тернопільської області про визнання незаконним рішення селищної ради та недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

30.01.2017 року позивач звернулася в суд із позовом до відповідачів, у якому просила: «визнати незаконним та скасувати рішення Козівської селищної ради №370 від 09.11.2007 року в частині передачі гр. ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,31 га, за адресою: АДРЕСА_1» та «визнати недійсним Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, площею 0,31 га, для ведення особистого селянського господарства, що по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_2 , який виданий 15.04.2008 року ОСОБА_2 , та зареєстрований Управлінням земельних ресурсів у Козівському районі, за №01.08.650.02521 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, та скасувати його державну реєстрацію.» (а.с.5).

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_5 , який проживав у на АДРЕСА_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - померла її мати - ОСОБА_6 , яка проживала за тією ж адресою. Вказує, що ОСОБА_5 на праві власності належали наступні земельні ділянки: для обслуговування житлового будинку - 0,15 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,60 га, які розташовані на території смт. Козова, які належали її батькові на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 30.12.1997 року. Згадані земельні ділянки не мали присвоєних кадастрових номерів і, на її замовлення, було виготовлено відповідну технічну документацію, яку в подальшому подано до відділу Держгеокадастру у Козівському районі для внесення відомостей про такі до Державного земельного кадастру. Однак в реєстрації відомостей щодо однієї із земельних ділянок їй було відмовлено через те, що площа такої співпадає із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 15.04.2008 року, виданого ОСОБА_2 на підставі рішення «Козівської селищної ради №370 від 19.11.2007 року». Вважає, що приймаючи оскаржене рішення про виділення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,31 га та видаючи відповідний державний акт селищна рада порушила право власності на земельну ділянку, яка належала її батькові згідно з державним актом серії НОМЕР_3 від 30.12.1997 року. Вказує, що при виділенні його батькові земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,15 га ОСОБА_2 погоджував межі такої і тому вчинив дії щодо приватизації земельної ділянки, належної її батькові, свідомо. Зазначає, що при проведенні приватизації земельної ділянки відповідачем ОСОБА_2 не було дотримано вимог закону, в тому числі не встановлено та не узгоджено розміри та межі земельних ділянок, в результаті чого обмежено право власності на земельну ділянку, яка належала її батькові, а також її права як спадкоємця.

Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 31.03.2017 року відкрито провадження у цій справі та призначено попереднє судове засідання (а.с.42).

27.11.2017 року на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача Козівської селищної ради Тернопільської області, у якому представник останньої визнав заявлені позовні вимоги, вказавши при цьому, що земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га по АДРЕСА_1 (а саме частина земельної ділянки із площі 0,31 га) повинна залишитися у власності ОСОБА_2 (а.с.51-52).

24.11.2017 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - відділ Держгеокадастру у Козівському районі Тернопільської області (надалі - відділ Держгеокадастру) надійшли письмові пояснення, згідно яких 29.11.2016 року позивач подала до відділу Держгеокадастру заяву про реєстрацію земельної ділянки з долученою технічною документацією. За цією заявою було зареєстровано 4 земельні ділянки, а у реєстрації п`ятої площею 0,15 га було надано відмову, оскільки ця земельна ділянка перетиналася з ділянкою НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_2 на 72,4079% (а.с.53).

27.11.2017 року від представника відповідача надійшло клопотання, у якому останній просив суд зобов`язати ОСОБА_4 усунути істотні недоліки позовної заяви, відкласти проведення попереднього засідання та надати додатковий строк для подачі заперечення щодо позовних вимог (а.с.56).

21.12.2017 року позивач подала заяву про долучення до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору в розмірі 640,00 грн. (а.с.60).

Крім того, 08.02.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому останній спростовує доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що сім`я позивача не користувалася спірною земельною ділянкою (при цьому покликається на покази свідків); про те, що місцезнаходження спірної земельної ділянки на АДРЕСА_1 не відповідає вимогам законодавства (зазначає, земельні ділянки для ведення особистого (підсобного) селянського господарства не мають прив`язки до нумерації житлового будинку, а інколи і вулиці); про те, що спірна земельна ділянка не належала батькові позивача, оскільки він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (при цьому покликається на те, що така належала ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 30.12.1997 року, який був виданий за 10 років до ухвалення оскарженого рішення). Також, представник позивача звертає увагу суду на те, що покликаючись у відзиві на ті чи інші документи (зокрема на «Генеральні плани від 15.11.1947 року та від 06.04.1962 року») не надає їх копій відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства. Вказує, що твердження відповідача про те, що Державний акт серії НОМЕР_3 від 30.12.1997 року підписаний не головою Козівської селищної ради ОСОБА_7 , а іншою особою, є припущенням, на якому доказування ґрунтуватися не може. Спростовуючи твердження ОСОБА_2 про те, що жодна із належних ОСОБА_5 земельних ділянок не є суміжною із його земельною ділянкою вказує на зміст державного акта НОМЕР_3 від 30.12.1997 року, згідно з яким зазначено межу «від А до Б гр . ОСОБА_2 » та покликається на технічну документації земельної ділянки належної батькові позивача у якій міститься акт обстеження і погодження меж земельних ділянок із записом «гр. ОСОБА_2 » та підписом навпроти цього прізвища. У поданій відповіді на відзив вказує також на необґрунтованість поданого представником відповідача клопотання про забезпечення судових витрат, з підстав викладених у п.9 цієї відповіді на відзив. Надаючи відповіді на поставлені представником відповідача ОСОБА_2 питання зазначає: мотиви визнання відповідачем Козівською селищною радою Тернопільської області можуть свідчити про помилковість раніше прийнятого рішення та неврахування при його прийнятті меж земельної ділянки ОСОБА_5 (щодо питання №1); орган місцевого самоврядування не передавав ОСОБА_5 земельної ділянки на АДРЕСА_1 , оскільки земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства не мають прив`язки до номерів житлового будинку, а інколи і вулиці, так як їх виділення не пов`язане із місцем проживання особи (щодо питання №2); твердження про підписання акту НОМЕР_3 від 30.12.1997 року іншою особою є припущенням, яке слід довести. При цьому, зазначає, що законодавство не забороняє підписання державного акту іншою уповноваженою особою (щодо питання №3); Частина 1 ст.56 ЗК України в редакції від 18.12.1990 року передбачала норми безоплатної приватизації за кожним громадянином (а не сім`єю), а розмір земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в межах безоплатної приватизації міг становити не більше 0,6 га. У зв`язку із вищевказаним, просив: долучити до матеріалів справи відповідь на відзив та відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про забезпечення судових витрат у справі (а.с.62-66).

27.02.2018 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача, у якому останній просив: відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 ; «через явну необґрунтованість та завідому безпідставність позовних вимог зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду 7500 грн. за надання відповідачу ОСОБА_2 адвокатом правничої допомоги». Крім того, на підставі ст.179 ЦПК України також просив позивача чи її представника обґрунтувати: чи є підстави для визнання органом місцевого самоврядування позову і таким чином клопотати про скасування свого рішення, якщо щодо площі 0,16 га у позивачів немає претензій; чи допущено органами місцевого самоврядування порушення вимог чинного на момент виділення ОСОБА_4 земельної ділянки законодавства, зважаючи на те, що виділена останньому земельна ділянка перебувала у користуванні родини ОСОБА_2 з 1946 року та знаходилася на АДРЕСА_1 ; «чи підставним буде, коли ОСОБА_2 звернуться до про скасування Державного акту серії НОМЕР_5 від 30.12.1997 р. на право власності на землю виданого гр. ОСОБА_5 , згідно якого йому передавалося у власність 0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, а всього 0,75 га підписаного не Головою Козівської селищної ради народних депутатів п. ОСОБА_7 , а іншою особою?»; чи було допущено «Козівською селищною радою народних депутатів» порушення вимог ч.1 ст.56 ЗК України у зв`язку з передачею ОСОБА_5 понад -,60 га земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, в тому числі відсутність у повному розмірі відповідних відомостей у земельно-облікових документах.

Обгрунтовуючи вказані вище вимоги, викладені у відзиві, представник відповідача ОСОБА_2 покликається на те, що позивач помилково вказав, що частина земельної ділянки виділеної ОСОБА_2 площею 0,15 га належала ОСОБА_5 .. Зазначає також, що спірною земельною ділянкою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ніколи не користувалися, а родина ОСОБА_2 користується нею більше 70 років, що підтверджується Генеральним планом присадибної ділянки від 15.11.1947 року площею 0,42950 та Генеральним планом від 06.04.1962 року. Вказує, що спірна земельна ділянка не могла станом на 09.11.2007 року належати ОСОБА_5 , оскільки він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Більше того, звертає увагу суду, що жодна із наданих ОСОБА_5 земельних ділянок не межує із земельними ділянками ОСОБА_2 і такі не є земельними ділянками, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а є земельною ділянкою «у АДРЕСА_1 ». Також, вказує, що державний акт серії НОМЕР_5 виданий ОСОБА_5 підписаний не уповноваженою особою та є «фальшивим» (а.с.73-75).

Крім того, 27.02.2018 року представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подано також і заперечення, у якому останній вказує, що усі доводи представника позивача, викладені у відповіді на відзив є припущеннями, надуманими, необґрунтованими та безпідставними твердженнями. Зазначення представником позивача тих чи інших обставин є невмотивованим та декларативним. Оцінка ж тих чи інших обставин справи, здійснена представником позивача не входить до його компетенції, а виникнення спору «слід пояснювати зловживання покійних ОСОБА_5 , які мали доступ до оформлення документів в сфері землеустрою через доступ до них під час трудової діяльності у свій час.» (а.с.80-82).

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 01.03.2018 року підготовче провадження у цій справі закрито та призначено таку до судового розгляду по суті (а.с.97).

У судовому засіданні 25.07.2019 року представником відповідача Козівської селищної ради Тернопільської області подано суду архівну довідку, згідно якої в протоколах Козівської селищної ради п`ятого скликання за 2007 рік сесія Козівської селищної ради від 19.11.2007 року не числиться (а.с.172).

Під час судового розгляду справи по суті представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 під час розгляду справи щодо позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача Козівської селищної ради Тернопільської області - Ткачук Є.І. під час розгляду справи зазначила, що під час підготовки та винесення оскарженого рішення органу місцевого самоврядування дійсно мала місце помилка у зв`язку з чим земельна ділянка виділена ОСОБА_2 накладається частково на земельну ділянку надану раніше ОСОБА_5 ..

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомивши, що відділ Держгеокадастру в Козівському районі припинено як юридичну особу, а представляти інтереси Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області представник відділу не вправі (а.с.46).

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані учасниками справи документи, в тому числі відзив представника відповідача Козівської селищної ради Тернопільської області, у якому останній визнає позов, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач є правонаступником ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16), що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 20.12.2016 року, виданими приватним нотаріусом Козівського районного нотаріального округу Боднарук М.В. (а.с.35, 37, 39).

Як вбачається із копії державного акту на право приватної власності на землю та додатку до нього серії НОМЕР_5 , виданого 30.12.1997 року Козівською селищною радою народних депутатів ОСОБА_5 , останньому передано у власність на підставі рішення Козівської селищної ради народних депутатів від 27.11.1997 року №58 земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,15 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га, яка складалася із чотирьох земельних ділянок (а.с.14-15).

При цьому, одна із вказаних земельних ділянок межувала із земельною ділянкою ОСОБА_2 , що вбачається із опису меж цієї земельної ділянки, зазначеної у вказаному вище державному акті (а.с.14, звор.).

При оформленні спадкових прав та внесенні відомостей про належні ОСОБА_5 земельні ділянки до Державного земельного кадастру позивачу було відмовлено у внесенні відомостей до цього реєстру щодо однієї земельної ділянки у зв`язку із наявністю перетину цієї ділянки із земельною ділянкою НОМЕР_2 та співпадінням їхніх площ на 72,4079%, що підтверджується рішенням державного кадастрового реєстратора Халуп`як Н.С . №РВ-016 від 06.12.2016 року (а.с.17).

Земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 належить, згідно з копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 15.04.2008 року відповідачу ОСОБА_2 (а.с.22).

Крім того, з копії цього державного акту вбачається, що такий виданий на підставі рішення сесії Козівської селищної ради від 19.11.2007 року №370 і розташована така земельна ділянка, призначена для ведення особистого селянського господарства, на АДРЕСА_1 (а.с.22).

Проте, судом також встановлено, на підставі архівної довідки від 24.07.2019 року №01-07/65, що в протоколах Козівської селищної ради п`ятого скликання за 2007 рік сесія Козівської селищної ради від 19.11.2007 року не числиться (а.с.172).

Водночас, згідно відповіді відповідача Козівської селищної ради Тернопільської області від 16.01.2017 року №01-28/3-09 земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,31 га передана ОСОБА_2 «на підставі рішення Козівської селищної ради від 09.11.2007 року №370» (а.с.23).

Відповідно до архівної довідки від 23.01.2017 року №31/01-8 з рішення №370 п`ятого скликання третього засідання Козівської селищної ради Тернопільської області від 09.11.2007 року «Про передачу громадянам селища у приватну власність земельних ділянок, наданих ім. в постійне користування» саме цим рішенням відповідача Козівської селищної ради Тернопільської області було надано ОСОБА_2 дві земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га на АДРЕСА_1 та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,31 га на АДРЕСА_1 (а.с.19-20).

Таким чином, на підставі вказаного, суд дійшов до висновку, що відповідач Козівська селищна рада Тернопільської області, приймаючи рішення №370 від 09.11.2007 року та видаючи державний акт НОМЕР_1 від 15.04.2008 року відповідачу ОСОБА_2 порушила право власності спадкодавця позивача - ОСОБА_5 , а відтак і права позивача, як його правонаступника.

Цей факт, встановлений судом, був визнаний і представником відповідача Козівської селищної ради Тернопільської області під час розгляду справи, про що вказувалося вище.

Частиною 1 ст.50 Закону України «Про землеустрій» (в редакції, яка діяла станом на 09.11.2007 року) встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складається у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Згідно з п.«е» ч.1 ст.184 ЗК України землеустрій передбачає встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок.

Таким чином, зважаючи на вищевказані норми, суд дійшов до висновку, що при розробці технічної документації із землеустрою необхідною умовою є узгодження її меж із власниками та користувачами сусідніх земельних ділянок.

Крім того, частиною 2 ст.118 ЗК України встановлено необхідність технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки для її приватизації.

Факт погодження меж земельної ділянки при виділенні такої відповідачу ОСОБА_2 судом не встановлено, а відтак слід дійти до висновку, що при винесенні рішення відповідачем Козівською селищною радою Тернопільської області було допущено порушення вимог закону щодо порядку виділення і надання земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 , зокрема в частині встановлення та узгодження розмірів та меж земельних ділянок.

Частиною 4 ст.11 ЦК України встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є безпосередньо акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п.«г» ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, серед іншого, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Норма аналогічного змісту закріплена і ч.1 ст.155 ЗК України, якою встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з п.10 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст.22 ЗК України 1990 року, яка діяла на момент передачі у власність ОСОБА_5 спірної земельної ділянки було встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Частиною 1 ст.206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч.4 цієї ж статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, на підставі вказаного, суд дійшов до висновку, що рішенням Козівської селищної ради Тернопільської області №370 від 09.11.2007 року в частині передачі ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,31 га за адресою: АДРЕСА_1 порушено права правонаступника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 згідно державного акта серії НОМЕР_5 від 30.12.1997 року, виданого ОСОБА_5 , а в процесі виділення відповідачу ОСОБА_2 такої земельної ділянки та прийняття відповідного рішення допущено порушення вимог земельного законодавства.

Відтак, оскаржене рішення органу місцевого самоврядування слід визнати незаконним та скасувати, а виданий на його основі державний акт на право власності на земельну ділянку - визнати недійсним.

Крім того, у зв`язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_4 , на відповідачів слід покласти пропорційно, на підставі ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, стягнувши з кожного з них по Ѕ частині загальної сплаченої позивачем суми судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 12, 13, 76-82, 89, 206, 247, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, -

ухвалив:

позов ОСОБА_4 до Козівської селищної ради Тернопільської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: відділ Держгеокадасту у Козівському районі Тернопільської області про визнання незаконним рішення селищної ради та недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Козівської селищної ради Козівського району Тернопільської області від 09.11.2007 року №370 в частині передачі гр. ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,31 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, площею 0,31 га для ведення особистого селянського господарства, що по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_2 , який виданий 15.04.2008 року ОСОБА_2 та зареєстрований Управлінням земельних ресурсів у Козівському районі за №01.08.650.02521 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та скасувати його державну реєстрацію.

Стягнути із Козівської селищної ради Козівського району Тернопільської області на користь ОСОБА_4 частину сплаченого нею при подачі позовної заяви судового збору в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень нуль копійок).

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 частину сплаченого нею при подачі позовної заяви судового збору в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, з врахуванням вимог п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП - НОМЕР_6 , дані паспорта - серія НОМЕР_7 , виданий Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 10.01.1997 року.

Відповідач - Козівська селищна ради Козівського району Тернопільської області; місцезнаходження: вул. Грушевського, 32, смт. Козова, Козівський район, Тернопільська область; код ЄДРПОУ - 04525573.

Відповідач - ОСОБА_2 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - відомості відсутні, дані паспорта - відомості відсутні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділ Держгеокадастру у Козівському районі Тернопільської області, місцезнаходження: вул. Дорошенка, 6, смт. Козова, Козівський район, Тернопільська область; код ЄДРПОУ - відомості відсутні.

Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний 12.08.2019 року.

Суддя О.Б.Гриновець