КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року місто Київ

Справа 757/42940/17-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11404/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.

секретар судового засідання: Гордійчук Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Укркомунобслуговування» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року (у складі судді Підпалого В.В., інформація про дату складання повного тексту ухвали відсутня)

в справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з Державного підприємства «Укркомунобслуговування»,-

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2017 року Печерським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з Державного підприємства «Укркомунобслуговування» на користь ОСОБА_1 про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку в сумі 176 397 грн. 85 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 70465 грн. 63 коп.

02 серпня 2017 року представник боржника звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою про скасування вищезазначеного наказу, посилаючись на те, що судовий наказ підлягає скасуванню, оскільки відповідно до змісту заяви про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати Заявником як доказ обрахування розміру невиплачених сум (невиплачена заробітна плата, компенсаційні виплати за невикористані відпустки, грошову допомогу, середній заробіток за період затримки розрахунку) надається копія контракту № 14 від 22.04.2016 року «Контракт з директором підприємства, що є у державній власності», що додається, з визначеним розміром посадового окладу директора підприємства у сумі 19 347,12 грн. Натомність на адресу підприємства з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України як уповноваженого органу управління підприємством надійшла належним чином завірена копія Контракту № 14 від 22.04.2016 року, в якому зазначено в розділі 3, розмір посадового окладу Директора в розмірі 12 898 грн. Різниця між визначеними розмірами посадового окладу Заявника в двох примірниках Контракту становить 6 449 грн. 12 коп. В результаті здійсненого перерахунку сум надмірно виплаченого доходу Заявнику, пов`язаною з різницею зазначеного розміру окладу визначеного Контрактами, сума надмірно виплачених коштів за період з травня 2016 року по квітень 2017 року включно становить 252 294 грн 06 коп. Державним підприємством «Укркомунобслуговування» до Печерського районного суду м. Києва 11.07.2017 року подано позовну заяву про стягнення збитків з ОСОБА_1 ( справ № 757/39577/17-ц). Вимоги ДП «Укркомунобслуговування» стосуються вірного визначення посадового окладу ОСОБА_1 як директора підприємства для обрахування його заробітної плати та ґрунтуються на невірному застосуванні розміру посадового окладу директора підприємства при обрахуванні його як основної так і додаткової заробітної плати, а також заробітної плати посадових осіб підприємства визначення якої залежить від посадового окладу директора підприємства та понесених у зв`язку з цим підприємством збитків. 25.04.5017 року Прокуратурою м. Києва відкрито кримінальне провадження № 0000504 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України відносно посадових осіб.

Ухвалою Печерського районного суду від 02 серпня 2017 року відкрито провадження за заявою боржника про скасування судового наказу.

З матеріалів справи вбачається, що з серпня 2017 року розгляд заяви відкладався з різних причин.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року в задоволенні заяви представника боржника Державного підприємства «Укркомунобслуговування» про скасування судового наказу по справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з Державного підприємства «Укркомунобслуговування» відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, представник Державного підприємства «Укркомунобслуговування» 24 червня 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на порушення судом норм процесуального права, розгляд заяви у відсутності представника боржника, безпідставне не задоволення його клопотання про відкладення та заяви про скасування судового наказу.

12 вересня 2018 року Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18) прийняв постанову, у якій сформував правовий принцип про те, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення. Заперечення учасників процесу щодо наявності підстав для оскарження ухвал, які не можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, мають розглядатися судом при оскарженні рішення, ухваленого по суті спору. У зв`язку із цим право на суд, одним із аспектів якого є право доступу, в аспекті апеляційного оскарження таких ухвал підлягає обмеженню, яке застосовується з легітимною метою та зберігає пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Тому тлумачення пункту 1 частини першої статті 353 ЦПК України має відбуватися із урахуванням можливості/неможливості поновити свої права, особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Оскільки у відповідача не має можливості оспорювати сам судовий наказ у відповідності ч. 3 ст. 167 ЦПК України, тому ухвала про відмову у задоволенні заяви про скасування судового наказу може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Враховуючи вищенаведені положення закону, ухвалою від 26 липня 2019 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

01 серпня 2019 року ОСОБА_1 отримав ухвалу про відкриття провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у визначений судом строк не подав.

В судовому засіданні представник ДП «Укркомунобслуговування» підтримав свою апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник просили суд залишити ухвалу суду без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга ДП «Укркомунобслуговування» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у скасуванні судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що судом було відмовлено в задоволенні позову ДП «Укркомунобслуговування» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків. При вирішенні вказаного спору не було встановлено протиправної поведінки ОСОБА_1 , щодо нарахування йому заробітної плати, виходячи з контракту, за яким були проведені також розрахунки при визначенні сум, зафіксованих в судовому наказі. Також суд виходив з того, що підприємство не оскаржило дійсність такого контракту, внаслідок його підробки, а тому відповідно не довело винної поведінки відповідача.

Як на підставу для відмови в задоволенні заяви суд послався на ст. 171 ч.3 ЦПК України.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись враховуючи наступне.

Відповідно до ч.6 ст.105-1 ЦПК України, в редакції, що діяла на час подачі заяви про скасування судового наказу, така заява розглядається судом протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття такої заяви до розгляду у відкритому судовому засіданні, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду заяви про скасування судового наказу, не перешкоджає розгляду такої заяви.

За результатами розгляду заяви суд мав право:

залишити заяву без задоволення, скасувати судовий наказ з роз`ясненням заявникові права на звернення в загальному позовному провадженні та змінити судовий наказ.

Апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції порушені вимоги процесуального Закону, щодо строку розгляду заяви.

На час розгляду заяви, а саме : станом на березень 2019 року набрав чинності ЦПК України в редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Згідно ст. 171 ч. 3 ЦПК України в редакції вказаного Закону, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому ст. 444 цього Кодексу.

ЦПК України в новій редакції не передбачено повноважень суду:

відмовити в задоволенні заяви про скасування судового наказу, а також змінити судовий наказ.

Відповідно до п.9 перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи, вищевикладене, апеляційний суд встановив, що ухвала суду про відмову у скасуванні судового наказу постановлена з порушенням процесуальних норм, які діяли на час розгляду заяви.

За правилом ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що саме до повноважень районного суду віднесено питання скасування судового наказу та вирішення питання повороту виконання судового наказу, а також враховуючи, що ухвала про відмову у скасуванні судового наказу, перешкоджає боржнику у здійсненні його процесуальних прав оспорити правильність нарахованих та зафіксованих у виконавчому документі сум , колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Укркомунобслуговування» задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді