Ухвала

02 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 335/640/15-ц

провадження № 61-9268 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , та просив витребувати у відповідача нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , та передати йому вказане майно, а також визнати за ним право власності на вказане нежитлове приміщення.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 25 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04 липня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 25 листопада 2016 року у цій справі скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , задоволено. Витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 нежитлове приміщення АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 .

У липні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2019 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом спору в цій справі є витребування майна із чужого незаконного володіння, вартість якого становить 178 500 грн , що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100=192 100 грн).

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь - якій стадії її розгляду.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення апеляційного суду у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики або має виняткове значення для заявника.

Верховний Суд не погоджується із доводами заявника про те, що дана скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання заявника на правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1213цс16 та Верховного Суду від 29 травня 2019 року є необґрунтованими, оскільки предметом розгляду даної справи є витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності, а у наведених заявником справах предметом спору було: звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Крім того, Верховний Суд не може погодитись із твердженням заявника про те, що справа має для неї виняткове значення з тих підстав, що хоча нею і додано до матеріалів касаційної скарги копію листа ОСОБА_3 з вимогою повернення 178 500 грн збитків у розмірі вартості витребуваного приміщення, однак на даний час даний лист вказує лише на теоретичну можливість такого стягнення.

Жодних доказів на підтвердження інших обставин наведених у касаційній скарзі, на які ОСОБА_1 посилається обґрунтовуючи виняткове значення справи для неї не надано.

При цьому Верховним Судом ураховано, що ціна позову не перевищує встановленого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та досліджено й взято до уваги: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства та незмінну судову практику у цій категорії справ.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної карги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко