Дата документу 27.11.2019
Провадження № 2/334/3343/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Козлової Н.Ю., при секретарі Манюхіні О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 12641,65грн. за кредитним договором б/н від 11.05.2007року.

17.12.2013 року по справі № 334/10550/13-ц Ленінським районним судом м.Звапоріжжя постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26.09.2019 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 17.12.2013 року по справі № 334/10550/13-ц задоволено, заочне рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 17.12.2013 року скасовано.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву, суду пояснив, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору б/н від 11.05.2007р. був отриманий кредит в розмірі 3750грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідачем свої зобов`язання по договору належним чином не виконувались, у зв`язку з чим станом на 31.10.2013 року, існує заборгованість у розмірі 12641,65грн., яка складається з 3841,38грн. - заборгованість за кредитом; 4612,66грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3347,53грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору - 250грн.(фіксована частина); 590,08грн. штраф (процентна складова).

Заперечення відповідача вважає безпідставними та неспроможними, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, оскільки вважає їх обґрунтованими та законними.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив застосувати строк позовної давності та в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухав пояснення учасників процесу, дослідив письмові докази по справі, чуд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 11.05.2007року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 3750грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 3% намісяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 3%.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 31.10.2013року обсяг невиконаних зобов`язань відповідача складає 12641,65грн., яка складається з:

3841,38грн. - заборгованість за кредитом;

4612,66грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

3347,53грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору - 250грн.(фіксована частина); 590,08грн. штраф (процентна складова).

17.12.2013 року по справі № 334/10550/13-ц Ленінським районним судом м.Звапоріжжя постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

24 квітня 2019 року ОСОБА_1 подана заява про перегляд заочного рішення від 17.12.2013 року по справі № 334/10550/13-ц, яка ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26.09.2019 року задоволена, заочне рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 17.12.2013 року скасовано.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначив, що ПАТ КБ Приватбанком пропущений строк для звернення з позовом до суду, у зв`язку з чим вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до положень ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В Постанові ВСУ від 19 березня 2014 року, справа № 6-20цс14, в якій суд дійшов висновку про те, «що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу».

Як зазначає Верховний суд України в правовій позиції у справі № 6-3006цс15, правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Згідно п. п. 60, 63 Постанови Верховного суду № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року: «Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування».

Відповідно до частини 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової (стягнення неустойки,накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до п.п. 77, 80 Постанови Верховного суду № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року: «Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки».

Відповідно до п. п. 54, 55 Постанови Верховного суду № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року: «Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом».

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач заявив клопотання про застосування позовної давності. Заяву про поновлення строку банк не подавав.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позивач довідався чи міг довідатися про факт не сплати платежів за кредитом з дня виникнення прострочення платежів, а саме за несвоєчасне повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків за кредитом, тобто з дати виникнення прострочення платежів за кредитом.

Крім того, у випадку якщо в кредитному договорі передбачена можливість вимоги банку дострокового повернення всіх кредитних грошових коштів внаслідок порушення кредитного зобов`язання, то в момент настання відповідних порушень банк набуває право звертатися до суду з позовом про повернення всієї суми заборгованості і відповідно змінюється строк виконання кредитного зобов`язання в повному обсязі.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача підтверджує ту обставину що, останній платіж зі сплати відсотків, здійснено відповідачем 28.11.2008 року. Вказана обставина, визнається відповідачем.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, наголошує на тому, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа «Стаббнігс та інші проти Сполученого Королівства» рішення від 22.10.1996 року, «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 року).

Банк у порядку позовного провадження звернувся до суду 18.11.2013 року, тобто поза межами встановленого ст. 257 ЦК України строку. Тобто, позовна давність сплила на все кредитне зобов`язання, а відповідно до ст.266 ЦПК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

З огляду на викладене, та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Козлова Н. Ю.