Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 390/2136/17

провадження № 61-38456св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міністерство оборони України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 травня 2018 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Єгорової С. М., ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Міністерства оборони України про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що у 2014 році у зв`язку з початком збройної військової агресії Російської Федерації, яка полягала в окупації Автономної Республіки Крим та початком військових дій на сході України, її син, сержант ОСОБА_3 , 1986 року народження, був призваний на військову службу у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , де проходив військову службу на посаді командира 1 відділення 3 групи 3 роти 1 загону спеціального призначення.

Під час проходження військової служби з метою виконання бойового завдання сержант ОСОБА_3 був направлений у службове відрядження, де брав участь в Антитерористичній операції.

29 липня 2014 року внаслідок бойових дій її син загинув.

Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця Міністерства оборони України, ОСОБА_3 одержав такі ушкодження: перелом кісток склепіння черепу, відкрита черепно-мозкова травма, які згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 739, виданим 05 серпня 2014 року Кіровоградським обласним бюро судово-медичної експертизи, стали причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цим протоколом встановлено, що смерть ОСОБА_3 є такою, що пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби.

Трагічна та передчасна смерть сина завдала їй значної психологічної травми, призвела до психічного зриву.

Через важкий психологічний стан вона почала відчувати значне погіршення стану свого здоров`я, загострилися всі її хронічні захворювання, почастішали напади головного болю та підвищеного тиску, які супроводжуються сильним головним болем, а також почастішали серцеві напади.

Смерть її сина пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, тому відшкодування завданої їй моральної шкоди слід стягувати з Міністерства оборони України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з Міністерства оборони України 3 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 300 000 грн на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

У іншій частині вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про стягнення з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, суд першої інстанції, враховуючи положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та вимоги статей 23, 1167, 1168 ЦК України, виходив з наявності правових підстав для задоволення позову. Суд вважав доведеним факт смерті сина позивачки у зв`язку з проходженням ним військової служби, а тому держава в особі Міністерства оборони України має обов`язок відшкодувати завдану військовослужбовцю моральну шкоду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено, рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2018 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачка не надала суду доказів протиправної поведінки Міністерства оборони України в завданні їй моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку неправомірних дій відповідача із нанесеною шкодою.

Позивачем не надано суду доказів того, що загибель її сина ОСОБА_3 пов`язана з неналежною організацією військової служби Міністерством оборони України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 травня 2018 року і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у Міністерства оборони України грошових коштів на відшкодування шкоди, завданої позивачці, а також права відповідача здійснювати розпорядження бюджетними коштами, оскільки зазначене спростовується положеннями статті 22 Бюджетного кодексу України.

Матеріалами справи підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між діями Міністерства оборони України в особі Збройних Сил України щодо направлення ОСОБА_3 в зону бойових дій та його смертю, що завдало позивачці душевних страждань. За таких обставин обов`язок держави відшкодувати моральну шкоду позивачці покладається на відповідача як на уповноважений орган державного управління (постанова Верховного Суду України від 21 жовтня 2014 року № 3-86гс14).

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу відповідачем до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 травня 2018 року і витребувано із Кіровоградського районного суду Кіровоградської області цивільну справу № 390/2136/17.

У вересні 2018 року цивільна справа № 390/2136/17 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що 29 липня 2014 року командир 1 відділення 3 групи 3 роти 1 загону спеціального призначення сержант ОСОБА_3 загинув у результаті ушкодження внаслідок військових дій від вогнепальної зброї (а. с. 5).

Лікарським свідоцтвом про смерть від 05 серпня 2014 року № 739 підтверджено, що ОСОБА_3 отримав ушкодження внаслідок військових дій від вогнепального поранення зброєю (а. с. 8-9).

Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 09 вересня 2014 року № 2585 травми сержанта ОСОБА_3 у вигляді перелому кісток склепіння черепу, відкритої черепно-мозкова травми та причина смерті пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (а. с. 7).

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27 грудня 2002 року серії НОМЕР_2 , виданим Високобайрацькою сільською радою Кіровоградського району (а. с. 10).

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Частиною другою статті 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.

Відповідно до пунктів 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відшкодування такої шкоди можливе лише якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань.

Із матеріалів справи вбачається, що причиною смерті командира 1 відділення 3 групи 3 роти 1 загону спеціального призначення сержанта ОСОБА_3 стали травми, пов`язані з проходженням ним військової служби під час службового відрядження до Зони проведення Антитерористичної операції.

Враховуючи, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України), колегія суддів вважає, що факт заподіяння позивачці моральних страждань внаслідок смерті її сина ОСОБА_3 є доведеним.

Однак, матеріали справи не містять доказів протиправних дій або бездіяльності саме Міністерства оборони України, внаслідок яких позивачці заподіяна моральна шкода у зв`язку зі смертю її сина.

Таким чином, висновок апеляційного суду про те, що наявність шкоди у позивачки не породжує у Міністерства оборони України обов`язку її компенсації, оскільки відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача та його вина у завданні позивачці моральної шкоди, є таким, що ґрунтується на вимогах закону і матеріалах справи. А тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з Міністерства оборони України.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 21 жовтня 2014 року (провадження № 3-86гс14), оскільки у вказаній справі було покладено на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління обов`язок держави відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб, внаслідок вибуху військових боєприпасів у мирний час.

Таким чином, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Водночас, враховуючи предмет і підстави звернення ОСОБА_1 до суду, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Частиною четвертою статті 2 Закону України від 18 січня 2018 року

№ 2268-VII «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.

Відповідно до абзацу 6 преамбули вказаного Закону датою початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, є дата, визначена Законом України від 15 вересня 2015 року № 685-VІІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме: 20 лютого 2014 року.

Частиною шостою статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VI1 визначено, що відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Таким чином, враховуючи, що син позивачки під час перебування на військовій службі у лавах Збройних Сил України загинув у Зоні проведення Антитерористичної операції у зв`язку зі здійсненням Російською Федерацією збройної військової агресії по відношенню до України, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до Російської Федерації з позовом про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк