Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 289/996/16-ц

провадження № 61-11627св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_1 , Житомирський обласний державний нотаріальний архів,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року в складі судді Сіренко Н. С. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Кочетова Л. Г., Микитюк О. Ю., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Житомирського обласного державного нотаріального архіву про визнання дій неправомірними, визнання правочину недійсним, скасування дубліката договору дарування та зобов`язання не вчиняти нотаріальні дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 26 серпня 2003 року його дружина ОСОБА_3 подарувала йому (чоловікові) та ОСОБА_4 (дочці) будинок і земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Але відповідач, виправивши літеру в прізвищі обдарованого, отримав у приватного нотаріуса 29 квітня 2009 року дублікат договору дарування та зареєстрував за собою право власності на Ѕ частини вказаного домоволодіння.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 30 травня 2014 року встановлено, що незаконно внесені зміни у прізвищі не дають ОСОБА_1 право на спірне майно. Проте, в квітні 2016 року відповідач отримав у Житомирському обласному державному нотаріальному архіві дублікат договору дарування.

Виходячи з наведеного, позивач просив визнати дії державного нотаріуса Житомирського обласного державного нотаріального архіву Іващенко Н. О. щодо видачі дубліката договору дарування неправомірними, визнати недійсним та скасувати дублікат договору дарування, скасувати запис у реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 83, зобов`язати Житомирський обласний державний нотаріальний архів не видавати ОСОБА_1 дублікат договору дарування від 26 серпня 2003 року.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії в.о. державного нотаріуса Житомирського обласного державного нотаріального архіву Іващенко Н. О. щодо видачі дубліката договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , неправомірними.

Визнано недійсним та скасовано дублікат, що має силу оригіналу, договору дарування від 26 серпня 2003 року житлового будинку АДРЕСА_1 , виданий в. о. державного нотаріуса Житомирського обласного державного нотаріального архіву Іващенко Н. О. 15 квітня 2016 року замість втраченого, ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що дублікат договору дарування виданий із порушенням вимог Закону України «Про нотаріат».

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, які зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Оскільки при видачі дубліката договору купівлі-продажу оригінал договору втрачений чи зіпсований не був, ОСОБА_1 будь-якого відношення до зазначеного договору дарування не мав, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дублікат видано з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», та обґрунтовано визнав дії нотаріуса неправомірними і визнав недійсним дублікат договору.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що за життя ОСОБА_3 , за письмовою згодою свого чоловіка ОСОБА_1 , подарувала своїм дітям - йому та ОСОБА_4 у рівних частинах кожному по Ѕ частині житлового будинку та земельної ділянки площею 0,25 га, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Після смерті його матері оригінал договору дарування залишився за місцем її смерті, а у зв`язку з неприязними стосунками між ним та його батьком останній не віддав йому оригінал вказаного договору дарування. Він змушений був звернутися до нотаріальної контори з заявою про видачу дубліката договору дарування. Видача йому дубліката договору дарування ніяким чином не порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 , оскільки він не має ніякого відношення до дубліката договору. Крім того, звертав увагу на порушення судами правил підсудності справи, оскільки спір, який виник між сторонами, не стосується нерухомого майна, а тому застосування положення частини першої статті 114 ЦПК України в цьому випадку є неправомірним.

У травні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ доповнення до касаційної скарги.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

06 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , Житомирського обласного державного нотаріального архіву про визнання дій неправомірними, визнання правочину недійсним, скасування дубліката договору дарування та зобов`язання не вчиняти нотаріальні дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2017 року призначено до розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виклад фактичних обставин справи

Судом встановлено, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 30 травня 2014 року, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування Ѕ частини житлового будинку та земельної ділянки та визнання права власності відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що обдарованим за оспорюваним договором є ОСОБА_1 , зміни до договору в його прізвищі не роблять його недійсним та не надають ОСОБА_1 право на спірний житловий будинок. Відмовляючи в задоволенні вимог про визнання права власності, суд послався на сплив строку позовної давності.

Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що 26 серпня 2003 року ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування подарувала в рівних частках ОСОБА_1 (чоловіку) та ОСОБА_4 (дочці) житловий будинок і земельну ділянку площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, які знаходяться по АДРЕСА_1 . Згодом у договорі дарування було зроблено виправлення в прізвищі обдарованого з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », внаслідок чого власником замість позивача став відповідач ОСОБА_1 . У зазначеному рішенні суд прийшов до висновку, що виправлення прізвища були зроблені незаконно, а тому відповідач не є власником спірного майна.

15 квітня 2016 року в. о. державного нотаріуса Житомирського обласного державного нотаріального архіву Іващенко Н. О. виданий дублікат договору дарування відповідачу ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 жовтня 2016 року, Реєстраційною службою Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області на підставі дубліката договору дарування 14 червня 2016 року внесено зміни про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 61 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Відповідно до статті 53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п`ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або зданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, дублікат втраченого або зіпсованого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Отже, дублікатом є другий примірник документа, що повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа, а його видача полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (частина перша статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом, та статті 15, 16 ЦК України).

За змістом статті 11 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

За змістом частин другої, третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Нормами цивільного законодавства передбачений спосіб захисту цивільних прав та інтересів, зокрема й шляхом визнання правочину недійсним, правові засади для застосування якого врегульовані приписами статей 215-236 ЦК України.

Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи в суді, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшли правильних висновків про визнання дій в. о. державного нотаріуса щодо видачі дубліката договору дарування неправомірними, а також визнання недійсним та скасування виданого в.о. державного нотаріуса дубліката договору, з огляду на те, що при видачі дубліката договору дарування оригінал договору втрачений чи зіпсований не був, ОСОБА_1 будь-якого відношення до зазначеного договору дарування не мав, а тому дублікат договору дарування виданий з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат».

Крім того, обставини неправомірності внесення нотаріусом виправлення в прізвище обдарованого за договором дарування від 26 серпня 2003 року встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили і в силу положень частин третьої та четвертої статті 61 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи, має преюдиційне значення, а тому вказані обставини не підлягають доведенню під час вирішення цієї справи.

Доводи касаційної скарги про те, що видача ОСОБА_1 дубліката договору дарування ніяким чином не порушує права та законні інтереси позивача, оскільки він не має ніякого відношення до дубліката договору, не заслуговують на увагу, оскільки дублікат договору має силу оригіналу, а тому законні права ОСОБА_1 на власність, який є обдарованим за договором дарування, порушені.

Посилання у касаційній скарзі на те, що судами при розгляді цієї справи порушені правила підсудності, також не заслуговують на увагу, оскільки зазначені доводи є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким апеляційний суд надав належну оцінку, а висновки суду є достатньо аргументованими, тому Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

Суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення судів відповідають нормам матеріального та процесуального права. Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська