справа № 631/117/19
провадження № 2/631/585/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року смт Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Пархоменко І. О.,

при секретарі - Семенко А. А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 . А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Нова Водолага цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,3599 га, кадастровий номер :02:001:0359, розташованої на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, на підставі рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 05 квітня 2013 року по справі № 2/631/293/13. Попереднім власником земельної ділянки на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ХР № 130908, виданого 20 червня 2003 року, була ОСОБА_4 . 22 березня 2007 року між ОСОБА_4 та сільськогосподарським закритим акціонерним товариством «Охоче» був укладений договір оренди земельної ділянки, зареєстрований в Нововодолазькому районному відділі Харківської регіональної філії держаного підприємства «Центр ДЗК» при Держкомземі України, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 21 травня 2007 року за № 86. Відповідно до п. 8 Договору оренди договір укладено на 30 років. Пунктом 40 Договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Спадкоємцем за заповітом зазначеної земельної ділянки після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , був ОСОБА_5 , який отримав свідоцтво про право на спадщину. За життя ОСОБА_5 склав заповіт ІНФОРМАЦІЯ_2 2010 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний № НОМЕР_1 , яким заповів ОСОБА_3 земельну ділянку. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , актовий запис 22. Право власності позивача на земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 квітня 2014 року. ОСОБА_3 не мав наміру продовжувати орендні відносини, тому звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянку для самостійного її оброблення, на що отримав відмову. Вважає, що відмова СПрАТ «Охоче» в розірванні договору оренди та поверненні земельної ділянки порушує його майнові права та охоронювані законом інтереси. Просив розірвати договір оренди землі, укладений 22 березня 2007 року між ОСОБА_4 та СЗАТ «Охоче», зареєстрований в Нововодолазькому районному відділі Харківської регіональної філії держаного підприємства «Центр ДЗК» при Держкомземі України, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 21 травня 2007 року за № 186 та зобов`язати СПрАТ «Охоче» повернути орендовану земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0359.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 лютого 2019 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки подана з порушенням вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 та ч. 4 ст. 177 ЦПК України, а саме в позовній заяві не зазначена ціна позову та до позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд цивільної справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 15 березня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Через канцелярію суду 15.03.2019 року за вхідним № 1916 представник відповідача надав заяву про застосування строку позовної давності, де вказав, що відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх безпідставними. Також пропущено строки звернення до суду. Посилаючись на ст. 1299 ЦК України, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» зазначив, що право власності на земельну ділянку у позивача, як спадкоємця, виникло з моменту державної реєстрації, а саме з 29.04.2014 року, що підтверджується копією інформаційної довідки з ДРРПНМ №152468259. Вважає, що новий власник мав скористатися правом, передбаченим п. 40 договору оренди від 22.03.2007 року в межах трирічного строку давності. Зазначив, що станом на 2013 рік ОСОБА_3 мав у власності декілька земельних ділянок. Вказані земельні ділянки перебували в оренді у СПрАТ «Охоче». На момент укладення договорів оренди, у тому числі й у 2007 році позивач являвся керівником відповідача та особисто, від імені останнього, укладав договори, що доводить про його обізнаність зі змістом договору та його виконанням. Право власника щодо користування, володіння та розпорядження земельною ділянкою набуто позивачем 09.04.2014 року, тобто з моменту її державної реєстрації, отже, саме з цієї дати, необхідно вважати, що позивач набув прав та обов`язків за договором оренди від 22.03.2007 року. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити ОСОБА_3 у позові(а. с. 43 - 44).

Представник позивача через канцелярію суду за вхідним № 2803 від 18.04.2019 року надала відповідь на заяву про застосування строку позовної давності, вважає, що підстави для застосування строку позовної давності, вказані представником відповідача, не ґрунтуються на нормах права. Договор оренди від 22 березня 2007 року укладений на 30 років. Відповідно до п. 40 договору оренди перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. ОСОБА_3 звернувся до орендаря з заявою про припинення дії договору оренди землі в межах строку дії договору. Позивач звертався до відповідача з заявами про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки 16 вересня 2018 року та 11 січня 2019 року. Відповіді на заяви не отримані. На її думку, відсутність відповіді на повторне звернення позивача від 11 січня 2019 року є початком перебігу строку позовної давності, оскільки право позивача скористатися умовами, передбаченими п. 40 договору оренди відповідачем було порушено. Просила у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності відмовити (а. с. 111 - 113).

Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві. Наголосила, що позивачем не пропущено строк звернення до суду. Він дізнався про порушення свого права тільки після того, як не отримав відповідь на звернення до позивача від 11 січня 2019 року на пропозицію про розірвання договору оренди. Вважає, що саме з цього моменту почався перебіг строку позовної давності. Позивач взагалі не знав про договір оренди, орендну плату не отримував, оскільки не звертався з приводу внесення змін до договору оренди після смерті ОСОБА_5 . Доказів на підтвердження отримання позивачем орендної плати саме за цим договором представник відповідача не надав. Просила позовні вимоги задовольнити, розірвати договір оренди земельної ділянки та повернути земельну ділянку позивачу.

Представник відповідача ОСОБА_6 наполягав на застосуванні строків позовної давності. Вказав, що перебіг цього строку у позивача розпочався з моменту державної реєстрації земельної ділянки, тобто позивач звернувся до суду з порушення строків позовної давності. Позивач був обізнаний щодо договору оренди, бо керував підприємством до кінця 2017 року і особисто, як керівник, уклав 22 березня 2007 року договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_4 та сільськогосподарським закритим акціонерним товариством «Охоче» та отримував орендну плату за договором після набуття права власності на земельну ділянку. Доказів переривання, зупинення перебігу позовної давності представник позивача не надала.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ХР № 130908, виданого 20 червня 2003 року, на підставі розпорядження голови Нововодолазької районної адміністрації № 198 від 9 червня 2003 року, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0359, площею 3,3599 гектарів, яка знаходиться на території Охоченської сільської ради(а. с. 11).

22 березня 2007 року між ОСОБА_4 та сільськогосподарським закритим акціонерним товариством «Охоче» в особі голови правління ОСОБА_7 Миколи Володимировича був укладений договір оренди землі б/н, зареєстрований в Нововодолазькому районному відділі Харківської регіональної філії держаного підприємства «Центр ДЗК» при Держкомземі України, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 21 травня 2007 року за № 86, відповідно до якого ОСОБА_4 надала у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Охоченської сільської ради, площею 3,3599 гектарів (а. с. 12 - 14).

Земельна ділянка була передана орендодавцем та прийнята орендарем, про що складено акт визначення меж земельної ділянки в натурі( на місцевості) та акт прийому передачі земельної ділянки(а. с. 15 - 16).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 квітня 2010 року, виданого приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А., зареєстрованого в реєстрі за № 712, спадкова справа 18/2009, спадкоємцем за заповітом земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0359, площею 3,3599 га, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 8).

Згідно з заповітом від 27 серпня 2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А., зареєстрованим у реєстрі за № 2124, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , земельну ділянку площею 3,3599 га кадастровий номер :02:001:0359, яка розташована на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 9).

Заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі (а. с. 9 об. с.).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, про що 16 липня 2012 року Охоченською сільською радою Нововодолазького району Харківської області було складено відповідний актовий запис № 22 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а. с. 10).

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 05 квітня 2013 року за ОСОБА_3 визнано право власності на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 у вигляді земельної ділянки площею 3,3599 га., розташованої на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і належить ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №130908, виданого 20 червня 2003 року Нововодолазькою райдержадміністрацією та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 08.04.2010 року приватним нотаріусом Крючковою Л. А., за реєстровим № 712(а. с. 6).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 152468259 від 14.01.2019 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0359, площею 3,3599 га, розташованої на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, цільовим призначенням якої є землі сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дата державної реєстрації 09.04.2014(а. с. 7).

16.09.2018 року ОСОБА_3 звернувся до голови правління сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» із заявою про намір розірвати договірні відносини щодо оренди (а. с. 21).

Повторно позивач звернувся з аналогічною заявою до відповідача 11.01.2019 року(а. с. 22).

Отже, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

На підтвердження обізнаності позивача зі змістом договору оренди землі від 22 березня 2007 року та його виконанням, представник відповідача надав копії договорів оренди землі від 22.03.2007, 20.03.2012 року, 23.04.2012 року, укладених між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем сільськогосподарським приватним акціонерним товариством «Охоче» в особі директора Яковчука Миколи Володимировича(а. с. 45 79), а також платіжні доручення про перерахування коштів позивачу за договорами оренди(а. с. 80 94).

Відповідно до копії додаткової угоди від 10.01.2012 року до договору оренди земельної частки (паю) № 86 від 22.03.2007 року орендодавець ОСОБА_4 та СПрАТ «Охоче» в особі директора ОСОБА_3 внесли зміни до п. 9 вищевказаного договору, а саме орендна плата вноситься орендарем в натуральній або грошовій формі та розмірі на суму 3% від вартості земельної ділянки (а. с. 145).

Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач).

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Вказане кореспондується з ч. 1 ст. 93 ЗК України - право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Приписами ст. 6 Закону України «Про оренду землі»(у редакції, чинній на момент укладення договору оренди землі) орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» закріплено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років, що вбачається зі ст. 19 Закону України «Про оренду землі».

Згідно з ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Отже, законодавством визначено, що користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що вбачається з ч. 1 ст. 628 ЦК України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як закріплено ст. 629 ЦК України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За приписами ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Частинами 1, 4 ст. 148 - 1 ЗК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обовязки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки; за згодою сторін договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом(ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. ст. 1268 ЦК України).

З ч. 2 ст. 1220 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

У судовому засіданні було встановлено, що спадщина на спірну земельну ділянку відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних

правовідносин) право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно зі ст. 1297 ЦК України(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

ОСОБА_3 не отримав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину.

Право власності позивача на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,3599 га., розташовану на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, було визнано рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 05 квітня 2013 року.

Станом на 05 квітня 2013 року ч. 2 ст. 126 ЗК України діяла в іншій редакції, а саме, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень».

09.04.2014 року право власності ОСОБА_3 , на підставі рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 05 квітня 2013 року, було зареєстровано відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», тобто у порядку, визначеному законом.

Пунктом 40 договору оренди землі від 22 березня 2007 року між ОСОБА_4 та сільськогосподарським закритим акціонерним товариством «Охоче» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Відтак, з 09.04.2014 року позивач мав всі підстави для для зміни умов або розірвання договору у зв`язку з переходом до нього права власності на орендовану земельну ділянку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Пунктом 7 Постанови пленуму Верховного суду від 16.04.2004 р № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 надані докази про наявність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки від 22 березня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та сільськогосподарським закритим акціонерним товариством «Охоче», зареєстрованого в Нововодолазькому районному відділі Харківської регіональної філії держаного підприємства «Центр ДЗК» при Держкомземі України, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 21 травня 2007 року за № 86, у зв`язку з набуттям позивачем права власності на спірну земельну ділянку, площею 3,3599 га., розташовану на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, що була надана для ведення товарного сільськогосподарського і належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №130908, виданого 20 червня 2003 року Нововодолазькою райдержадміністрацією та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 08.04.2010 року приватним нотаріусом Крючковою Л. А. за реєстровим № 712, яке було зареєстровано 09.04.2014 року, на підставі рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 05.04.2013 року, відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень».

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, здійснивши 09.04.2014 року, на підставі рішення суду, відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», реєстрацію права власності на земельну ділянку, ОСОБА_3 отримав можливість, на підставі пункту 40 договору оренди земельної ділянки від 22 березня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та сільськогосподарським закритим акціонерним товариством «Охоче», звернутись з вимогою до орендаря про його розірвання, а тому з цього моменту розпочався відлік строку позовної давності для пред`явлення таких вимог.

З моменту відкриття спадщини, тобто з 13.07.2012 року, після ухвалення рішення Нововодолазьким районним судом Харківської області про визнання права власності, тобто з 05.04.2013 року, а потім, і з моменту державної реєстрації права власності на землю, тобто з 09.04.2014 року, ОСОБА_3 погоджувався з умовами договору оренди земельної ділянки від 22 березня 2007 року, отримував орендну плату, ніяких дій щодо ініціювання розірвання договору не вчиняв.

Відтак, позивач був обізнаний про порушення свого права, і тільки згодом, 16.09.2018 року, звернувся до відповідача із заявою про намір розірвати договірні відносини щодо оренди, а потім, у лютому 2019 року з позовом до суду.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Суд не може прийняти до уваги доводи представника позивача ОСОБА_1 , що початком перебігу строку позовної давності є відсутність відповіді на повторне звернення позивача по справі від 11 січня 2019 року, виходячи з такого.

Право ОСОБА_3 скористатися умовами договору оренди землі, передбаченими п. 40, виникло з того моменту коли він міг звернутися з вимогою до орендаря з приводу розірвання договору, а саме з 09.04.2014 року, тобто з моменту реєстрації права власності. Позивач був обізнаний з приводу порушення свого права, однак звернувся до голови правління сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» із заявою про намір розірвати договірні відносини щодо оренди тільки 16.09.2018 року, а потім 11.01.2019 року.

З моменту реєстрації права власності ОСОБА_3 отримав можливість скористатися умовами, передбаченими п. 40 договору оренди землі, а тому, саме з цього моменту розпочався відлік строку позовної давності для пред`явлення таких вимог.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.09.2019 року по справі № 626/2490/18, провадження 61-12652св19.

Окрім того, суд не може прийняти до уваги посилання представника позивача ОСОБА_1 на те, що позивач не знав про існування договору оренди землі від 22 березня 2007 року ураховуючи, що на момент укладання договору оренди, позивач являвся керівником відповідача та особисто від імені останнього укладав договори, що доводить про його обізнаність зі змістом договору та його виконанням.

Тим паче, що позивач регулярно отримував орендну плату, що вбачається з платіжних доручень про перерахування коштів.

Більш того, до договору оренди земельної частки (паю) № 86 від 22.03.2007 року на підставі додаткової угоди були внесені зміни з приводу орендної плати. Додаткова угода датована 10.01.2012 року, тобто після смерті ОСОБА_4 , та містить підписи орендодавця та орендаря, сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» в особі директора Яковчука Миколи Володимировича.

Питання про визнання поважними причини пропущення позовної давності ані позивач ОСОБА_3 , ані його представник ОСОБА_1 не ставили.

Переривання перебігу позовної давності у зв`язку зі зверненням ОСОБА_3 до голови правління сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» із заявою про намір розірвати договірні відносини щодо оренди 16.09.2018 року, а потім 11.01.2019 року, також не відбулося, бо переривання позовної давності можливо виключно в межах позовної давності.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 27.03.2017 року по справі № 132/3645/14-ц.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, не підлягають відшкодуванню витрати позивача, пов`язані з розглядом справи.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення буде складено 15 листопада 2019 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 .

Відповідач: Сільськогосподарське приватне акціонерне товариство «Охоче», місцезнаходження: 63262, Харківська область, Нововодолазький район, с. Охоче, вул. Польова, 3, 3.

Суддя І. О. Пархоменко