У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2019 р. м. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Якуша Н.В., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Шульжук Тараса Романовича про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Київського районного суду м. Харкова надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину .

В обґрунтування позову позивач вказав, що 12 січня 2007 року за Договором купівлі-продажу нежитлових приміщень він придбав у власність нежитлові приміщення підвалу №1-12, 25; першого поверху №13-18, 18а, 19-22; мансарди №26-32 в літері «А-1», загальною площею 429,4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 . 25.01.2008 року за Договором іпотеки, укладеним між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк», він надав в іпотеку нерухоме майно в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед ЗАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 25.01.2008 року №01-840/2008. У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором він надав в іпотеку своє майно, а саме нежитлові приміщення підвалу №1-12, 25; першого поверху №13-18, 18а, 19-22; мансарди №26-32 в літері «А-1», загальною площею 429,4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 . Зазначив, що 19.07.2011 року заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі №2018/2-281/11 було примусово звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25.01.2008 року №01-840/2008 на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладання від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вказав, що на виконання ч.1 ст.38 ЗУ «Про іпотеку» ПАТ КБ «ПриватБанк» видав повідомлення від 31.10.2012 року №Є.НА.0.0.0.0/17-2633, де мова йшла про можливість ОСОБА_1 реалізувати своє пріоритетне право на купівлю предмету іпотеки у Іпотекодержателя. Наголосив на тому, що 08.09.2015 року ним було отримано цей лист, на який склав та направив відповідь банку щодо виявлення свого наміру придбати предмет іпотеки. Вказаний лист банк отримав 15.10.2015 року. Разом з тим, вказав, що 16.11.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №2602, про що було внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач вважає цей договір нікчемним, оскільки на його переконання він порушує публічний порядок у зв`язку з тим, що договір був спрямований на порушення його конституційних прав, а саме порушення конституційного права власності, оскільки банком не було дотримано вимог ст.. 38 ЗУ «Про іпотеку». У зв`язку з чим вважав цей договір нікчемним і обрав спосіб захисту своїх порушених прав у вигляді застосування наслідків нікчемного правочину, які у цій ситуації на його думку полягають у поверненні до первісного правового стану відносно предмету іпотеки, тобто стану, який існував до укладання Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №2602 від 16.11.201 року з визнанням переважного права Іпотекодавця за Договором іпотеки від 25.01.2008 року на придбання предмета іпотеки у Іпотекодержателя.

Разом із позовом через канцелярію суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення підвалу №1-12, 25; першого поверху №13-18, 18а, 19-22; мансарди №26-32 в літері «А-1», загальною площею 429,4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 та заборони Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» відчужувати нежитлові приміщення підвалу №1-12, 25; першого поверху №13-18, 18а, 19-22; мансарди №26-32 в літері «А-1», загальною площею 429,4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене, заявник вважає, що оскільки однією з позовних вимог є вимога про визнання переважного права позивача за договором іпотеки від 25.01.2008 року на придбання предмету іпотеки у АТ КБ «ПриватБанк», то вагоме значення має збереження цього майна до вирішення справи по суті. Наголошував, що потенційна можливість відчуження нежитлових приміщень унеможливлює захист права позивача, яке, згідно з позицією останнього, є порушеним.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. (ч.2 ст.149 ЦПК України).

При цьому, виходячи з правової природи забезпечення позову, під останнім слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача та спрямованих проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати, знецінити або вчинити інші дії, що можуть призвести в майбутньому до певних складнощів при виконанні рішення суду.

Разом з тим, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Насамперед, суд звертає увагу, що заявник звернувся до суду з позовом про застосування наслідків нікчемного правочину, визнання за ним переважного права на придбання предмету іпотеки. Рішення суду за такими позовами не потребують виконання. Їх значення полягає у констатації певного факту нікчемності правочину та визнання за позивачем певного права. Тому у справі за таким позовом не може бути ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду. Отже і заходів забезпечення позову вони не потребують.

Щодо ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких звернувся заявник, то суд звертає увагу, що небезпеку порушення своїх прав заявник вбачав у потенційній можливості відчуження нежитлових приміщень, що на його переконання унеможливить захист права позивача, яке, згідно з позицією останнього, є порушеним.

Тому, на його думку, забезпечуючи позов, суд повинен виходити з того, що невиконання вимоги може мати наслідком відчуження спірного майна його власником, що в свою чергу може позбавити заявника реалізувати своє переважне право Іпотекодавця на придбання предмету іпотеки. Тобто, вважав, що це ускладнить ефективний захист прав в разі задоволення позовних вимог судовим рішенням за результатом розгляду справи по суті.

Такі доводи суд вважає недоречними, оскільки вони виходять за межі предмету судового розгляду у справі. Вони були б доречні у справі за позовом про визнання протиправним дій щодо продажу предмету іпотеки тощо. Натомість предметом майбутнього судового розгляду у справі є правомірність договору, застосування наслідків в разі встановлення судом обставин, які б свідчили про нікчемність правочину та самої вимоги про переважне право Іпотекодавця на придбання предмету іпотеки, а не дій, які вже мали місце після встановлення нікчемності самого правочину. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

У заяві про забезпечення позову не йдеться про ефективний захист порушених прав, за захистом яких заявник звернувся до суду. З огляду на це відсутні підстави забезпечення позову, передбачені у п.п.1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України.

Щодо «очевидності» ознак нікчемності укладеного між банком та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» договору, що на думку заявника порушують його права, то пропри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про нікчемність оскаржуваного договору поза обґрунтованим сумнівом.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак нікчемності оскарженого рішень (договорів), на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що вони явно суперечить вимогам закону, порушують права, свободи або інтереси заявника і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Попри те, що заявник у заяві покликався на очевидність ознак нікчемності укладеного договору, суд дійшов висновку про відсутність ознак очевидної необхідності забезпечення позову. Суд звертає увагу, що зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову виходячи із самого предмету позову.

Крім того, заява про забезпечення позову не містить пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення, що в свою чергу не відповідає вимогам, зазначеним у п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Таким чином, обрані заявником види забезпечення позову не містять в собі підстав передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України та не відповідає змісту заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим подана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.149, 150, 151, 153, 260 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Шульжук Тараса Романовича про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть отримати за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали складено 20 грудня 2019 року.

Суддя Н.В. Якуша