П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року м. Київ

Справа №759/12136/15-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 07 серпня 2019 року

Повний текст постанови складено 09 серпня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Кравець В.А., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Правекс Банк»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Ул`яновською О.В. 14 січня 2019 року, повний текст рішення виготовлено 29 січня 2019 року в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №759/12136/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/6079/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Ул`яновська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
У серпні 2015 року позивач ПАТ КБ «Правекс Банк» звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13 серпня 2007 року між АКБ «Правекс Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №966-002/07Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 92000 доларів США, а позичальник зобов`язувався повернути банку цю суму в строк до 13 серпня 2022 року зі сплатою 11,99 % річних. У забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня між АКБ «Правекс Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс Банк», та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №966-002/07Р.

Прийняті на себе зобов`язання щодо погашення основного боргу по кредиту та нарахованих відсотків позичальник не виконав. Письмові вимоги позивача до позичальника та поручителя про погашення боргу залишились без задоволення.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 73694,69 доларів США.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року позовні вимоги Публічного Акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Публічного Акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» () заборгованість у розмірі 68826 (шістдесят вісім тисяч вісімсот двадцять шість доларів США) 2 центи.

Стягнуто із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) ) на користь Публічного Акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» () судовий збір у розмірі 1706 (тисячу сімсот шість гривень) 30 коп.

Стягнуто із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Публічного Акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» () судовий збір у розмірі 1706 (тисячу сімсот шість гривень) 30 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником відповідача Писаренком А.М., який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення. яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є необґрунтованим, таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги.

ПАТ КБ «Правекс-Банк» в суд апеляційної інстанції не з`явилось, про час і місце розгляду справи повідомлено належним чином (т.2 а.с.46).

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення позивача ПАТ КБ «Правекс-Банк» про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача ПАТ КБ «Правекс-Банк» часників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 серпня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №966-002/07Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 92000 доларів США, а позичальник зобов`язувався повернути банку цю суму в строк до 13 серпня 2022 року зі сплатою 11,99 % річних (п. 1.2 кредитного договору).

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №966-002/07Р, за яким поручитель зобов`язалась солідарно відповідати перед кредитором за всіма зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором від 13 серпня 2007 року.

Крім того, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 13 серпня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №966-002/07Р, згідно якого останній передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Як убачається з матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором станом на 18 червня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 73694,69 доларів США., яка складається: 45914 доларів США - заборгованість по кредиту; 19512,89 доларів США - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами; 58,56 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 8209,24 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитними коштами.

25 червня 2015 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» зверталося з письмовими вимогами до позичальника та поручителя про виконання порушеного зобов'язання за кредитним договором №966-002/07Р від 13 серпня 2007 року, проте зазначені вимоги залишились без задоволення.

За положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно із пунктом 4.4 кредитного договору шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного договору, припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Згідно п. 6.1.7 кредитного договору позичальник зобов`язується у разі виникнення подій, зазначених у п.п. 4.4, 9.3, 9.4, 9.7 даного договору, достроково погасити заборгованість за кредитом та відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф.

Відповідно до п.9.4 договору при невиконанні позичальником п.6.1.11 (обов`язок по сплаті комунальних платежів) даного договору строк користування грошовими коштами, зазначений у п.1.2 даного договору, припиняється достроково, на 30-й день прострочення по сплаті комунальних платежів та/або електроенергії.

Отже, зобов`язання зі строкового на дострокове змінюється автоматично у випадку виникнення певної умови - прострочення по сплаті комунальних платежів.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Як убачається останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 6 лютого 2012 року. В матеріалах справи містяться: розрахунок по опаленню і комунальним послугам КПП «Теплоенергопостач» за березень 2012 року, відповідно до якої, борг станом на 01.03.2012 року становить 4041,76 грн., лист КПП «Теплоенергопостач» від 24.05.2012 №233. відповідно до якого борг відповідача станом на 01.05.2012 року становить 4461,10 грн.

Наведені докази свідчать, що з березня 2012 року відповідач порушив п. 6.1.1 1 (обов`язок по сплаті комунальних платежів) Кредитного договору.

Застосувавши спеціальні строки, передбачені п.9.4. Договору, колегія суддів приходить до висновку, що строк користування кредитом вважається таким, що сплив з дня наступного за датою: 01 березня 2012 року +30 календарних днів.

Виходячи з викладеного, строк користування кредитом, за імперативним приписом п.9.4. Договору, вважається таким, що сплив 31 березня 2012 року.

Таким чином, строк користування кредитом був змінений відповідно до умов договору, і зобов`язання зі строкового до 13 серпня 2022 року змінилося на дострокове до 31 березня 2012 року автоматично. В той же час з позовом до суду банк звернувся лише 03 серпня 2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності..

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідач заявив про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до вимог банку у суді першої інстанції (т.1 а. с. 58-61).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в Постанові №6-68цс15 від 16 вересня 2016 року, Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ч.1 ст.11 закону «Про захист прав споживачів» від 12.05.91 №1023-ХІІ (з наступними змінами) між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (або бере зобов`язання надати їх) для придбання продукції в розмірі та на умовах, встановлених договором. Зі свого боку споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

В своєму рішенні від 11.07.2013 №7-IV/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності». І захистити цю «слабку сторону» є обов`язком держави.

Зважаючи на викладене та враховуючи те, що останній платіж по кредиту було здійснено позичальником ОСОБА_1 06 лютого 2012 року, колегія суддів приходить до висновку, що строк користування кредитом був достроково припинений 31 березня 2012 року і саме з цього часу почався перебіг строку позовної давності банку для звернення з відповідним позовом до суду. За таких обставин позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки з позовом банк звернувся лише 03 серпня 2015 року.

Після зміни строку виконання зобов`язання до 31 березня 2012 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки відповідно до п.9.4 договору при невиконанні позичальником п.6.1.11 (обов`язок по сплаті комунальних платежів) даного договору строк користування грошовими коштами, зазначений у п.1.2 даного договору, припиняється достроково, на 30-й день прострочення по сплаті комунальних платежів та/або електроенергії, а відтак усі наступні щомісячні платежі за графіком після 31 березня 2012 року не підлягали виконанню.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 .

Враховуючи, що суд першої інстанції на вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, відповідно до ст.376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити..

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, наступного змісту.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: В.А. Кравець

О.І. Шкоріна