Дата документу 13.08.2019 Справа № 331/4782/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/4782/18
Провадження №22-ц/807/2372/19
Головуючий в 1-й інстанції - Жукова О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарПутій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Міністерства аграрної політики та продовольства України, ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2019 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 16 травня 2019 року) у справі за позовом Заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Міністерства аграрної політики та продовольства України, ОСОБА_1 , третя особа Державне підприємство «Бердянське агроторгове підприємство» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, повернення майна,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року заступник прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 20 серпня 2015 року між державою Україна в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, до сфери управління якого входить Державне підприємство «Бердянське агроторгове підприємство», та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме цілісного майнового комплексу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4893,4 кв.м., що складається з наступних об`єктів нерухомості: будівля головного корпусу А2, А3 загальною площею 1798 кв.м.; приміщення розливу та укладки А1 загальною площею 442 кв.м.; посудна ділянка А2 загальною площею 416,2 кв.м.; посудна ділянка А3 загальною площею 421 кв.м.; котельня інв. №01002, А4 загальною площею 154,4 кв.м.; склад посуду інв. №1008, Г загальною площею 152,5 кв.м.; склад Д загальною площею 12,4 кв.м.; трансформаторна підстанція Ж; матеріальний склад інв. №01015, К загальною площею 335,3 кв.м.; склад готових виробів інв. №01014, Л загальною площею 296 кв.м.; склад посуду інв. №010007, П2 загальною площею 115,4 кв.м.; прохідна інв. №01024, Р загальною площею 22,9 кв.м.; крамниця С1 загальною площею 85,4 кв.м.; склад Н загальною площею 5,4 кв.м.; механічна майстерня інв. №01026, Т загальною площею 343,8 кв.м.; гаражі інв. №01028, Т1 загальною площею 141, 8 кв.м.; вбиральня М загальною площею 10 кв.м.; мийка А 5 загальною площею 140, 9 кв.м.

Оскільки, вказаний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, що суперечить вимогам ст. ст. 5, 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», п. п. 6, 8, 10 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 № 803, та на шкоду економічним інтересам держави - без погодження з Фондом державного майна України та за ціною, яка економічно непідтверджена, заступник прокурора просив суд на підставі статей 203, 215, 216, 227 ЦК України визнати вказаний договір недійсним і зобов`язати покупця повернути державі отриману за недійсним договором нерухомість.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2019 року позов Заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Міністерства аграрної політики та продовольства України, ОСОБА_1 , третя особа Державне підприємство «Бердянське агроторгове підприємство» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, повернення майна задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.08.2015 (реєстраційний номер об`єкту 01), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Державою Україна в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України (, вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001) з однієї сторони (Продавець) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) з іншої сторони (Покупець), посвідчений приватним нотаріусом Хамулою Н.Г.

Зобов`язано ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) повернути державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України (, вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001) нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що складається з наступних об`єктів: будівля головного корпусу А-2, А-3 загальною площею 1798 кв.м.; приміщення розливу та укладки А1 загальною площею 442 кв.м.; посудна ділянка А2 загальною площею 416,2 кв.м.; посудна ділянка А3 загальною площею 421 кв.м.; котельня інв. №01002, А4 загальною площею 154,4 кв.м.; склад посуду інв. №1008, Г загальною площею 152,5 кв.м.; склад Д загальною площею 12,4 кв.м.; трансформаторна підстанція Ж; матеріальний склад інв. №01015, К загальною площею 335,3 кв.м.; склад готових виробів інв. №01014, Л загальною площею 296 кв.м.; склад посуду інв. №010007, П2 загальною площею 115,4 кв.м.; прохідна інв. №01024, Р загальною площею 22,9 кв.м.; крамниця С1 загальною площею 85,4 кв.м.; склад Н загальною площею 5,4 кв.м.; механічна майстерня інв. №01026, Т загальною площею 343,8 кв.м.; гаражі інв. №01028, Т1 загальною площею 141,8 кв.м.; вбиральня М загальною площею 10 кв.м.; мийка А5 загальною площею 140,9 кв.м., усього 4893,4 кв.м., - отримане за договором купівлі-продажу від 20.08.2015.

Зобов`язано Міністерство аграрної політики та продовольства України (, вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001) повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) грошову суму 1 386 264 (один мільйон триста вісімдесят шість тисяч двісті шістдесят чотири ) гривні 00 копійок , передану ним державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України на виконання укладеного між ними договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.08.2015 (реєстраційний номер об`єкту 01), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з Міністерства аграрної політики та продовольства України (, вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001) на користь прокуратури Запорізької області (, вул. О. Матросова, 29а, м. Запоріжжя, 69057, розрахунковий рахунок № 0271, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету-2800, МФО 820172, отримувач: прокуратура Запорізької області, ) кошти, витрачені у 2018 році на сплату судового збору за подачу позовної заяви, в сумі 11277,98 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь прокуратури Запорізької області (, вул. О. Матросова, 29а, м. Запоріжжя, 69057, розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету-2800, МФО 820172, отримувач: прокуратура Запорізької області, ) кошти, витрачені у 2018 році на сплату судового збору за подачу позовної заяви, в сумі 11277,98 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Надточиєвої Анни Петрівни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна за договором купівлі-продажу від 20.08.2015 року, укладеного з Міністерством аграрної політики та продовольства України, законні підстави для витребування якого відсутні. Під час вирішення справи судом першої інстанції необґрунтовано застосовано як підставу для задоволення позовної вимоги до ОСОБА_1 про витребування спірного майна статтю 216 ЦК України, що регулює відносини, які склалися безпосередньо між сторонами спірного правочину, якою позивач, Фонд державного майна України, в даному випадку не є, та положення якої встановлюють наслідки недійсності правочину, про застосування яких заступником прокурора фактично не заявлялось. Крім того, судом першої інстанції не було в повному обсязі з`ясовано чи мало місце порушення інтересів Держави Україна, за захистом яких звернувся заступник прокурора Запорізької області та якими доказами підтверджуються відповідні обставини.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Міністерство аграрної політики та продовольства України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що порядок відчуження об`єктів державної власності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 року №803, лише з 28.03.2019 року став поширювати свою дію на процедуру відчуження майна державних підприємств у процедурі їх ліквідації за рішенням суб`єкта управління та передбачати вимоги до документів, які підлягають на погодження Фонду державного майна України з метою реалізації майна юридичною особою публічного права під час її ліквідації за рішенням власника. В зв`язку наведеним скаржник вважає протиправним застосування положень статті 215 ЦК України, адже в момент вчинення правочину стороною (сторонами) додержано вимоги, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст.203 ЦК України.

Відповідно до відзивів на вказані апеляційні скарги, прокуратура Запорізької області зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційних скарг є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом оспорюваного договору купівлі-продажу є цілісний майновий комплекс, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4893,4 кв.м., який перебував у власності держави, на праві господарського відання належав ДП «Бердянське агроторгове підприємство». Зазначене державне підприємство належало до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Статутом ДП «Бердянське агроторгове підприємство», затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 21 лютого 2011 року № 46, передбачено, що відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, підприємство має право лише за попередньою згодою Уповноваженого органу управління на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Відчуження нерухомого майна здійснюється за умови додаткового погодження в установленому порядку з Фондом державного майна України. Уповноважений орган управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює повноваження щодо реалізації прав держави як власника майна, переданого підприємству, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ним у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Уповноважений орган управління приймає рішення про реорганізацію та ліквідацію підприємства (а.с. 29-46 т. 1).

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 01 липня 2013 року № 403 припинено шляхом ліквідації діяльність ДП «Бердянське агроторгове підприємство». Пунктом 4.3 цього наказу зобов`язано голову комісії з ліквідації підприємства провести інвентаризацію і оцінку майна, коштів та здійснити продаж основних засобів підприємства в установленому законодавством порядку з метою погашення заборгованості підприємства (а.с.40 -41 т. 2).

01 липня 2014 року голова комісії з ліквідації ДП «Бердянське агроторгове підприємство» уклав із професійно-технічним навчальним закладом «Майстер» товариства з обмеженою відповідальністю «ТДН» договір № 11/2014 на проведення незалежної експертної оцінки ринкової вартості будівель і споруд, що належить ДП «Бердянське агроторгове підприємство» на праві державної власності , а саме за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно висновку експерта від 01 квітня 2015 року ринкова вартість об`єктів нерухомості, що належать ДП «Бердянське агроторгове підприємство» на праві державної власності , за адресою: АДРЕСА_1, а саме: будівля головного корпусу А2, А3 загальною площею 1798, 0 кв.м.; будівля котельної літери А4 інв. №01002, загальною площею 154,4 кв.м.; приміщення розливу та укладки А1 інв. № 1004, загальною площею 442,0 кв.м.; посудна ділянка А2 загальною площею 416 , 2 кв.м.; склад посуду інв. №1008, Г загальною площею 152, 5 кв.м.; склад посуду інв. №010007, П2, загальною площею 115,4 кв.м.; мийка А5 , загальною площею 140, 9 кв.м; склад готових виробів інв. №01014, Л загальною площею 296 кв.м.; матеріальний склад інв. №01015, К загальною площею 335, 3 кв.м.; трансформаторна підстанція Ж; механічна майстерня інв. №01026, Т, загальною площею 343,8 кв.м.; прохідна інв. №01024, Р, загальною площею 22, 9 кв.м.; крамниця С1 загальною площею 85, 4 кв.м.; вбиральня М загальною площею 10, 0 кв.м.; гаражі інв. №01028, Т1, загальною площею 141, 8 кв.м.; посудна ділянка А3 загальною площею 421,0 кв.м.; склад Д загальною площею 12,4 кв.м.; склад Н, загальною площею 5,4 кв.м.; огорожа № 1,2, 3 , ворота № 5 інв. № 2001; вимощення, інв. № 2002, навіс для зберігаення посуду Л2 , інв. № 1006, загальна площа 743, 1 кв. м. ; навіс для зварювальних робіт О , інв. № 1009, загальна площа 146, 1 кв. м.; навіс транспортера П 1 , інв. № 1010, загальна площа 118, 6 кв.м., становить 1 383 264 грн. або 58 984 доларів США.

Згідно протоколу проведення відкритих публічних торгів (аукціону) № 1 від 18 червня 2015 року Міжнаціональною Універсальною Товарно-Сировинною Біржею «ЕПСІЛОН» ОСОБА_1 визнано переможцем аукціону з купівлі спірного майна лоту 1, за ціною 1 386 264 грн. (а.с 24-25 т. 1).

20 серпня 2015 року між державою Україна в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, до сфери управління якого входить Державне підприємство «Бердянське агроторгове підприємство», та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме цілісного майнового комплексу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4893,4 кв.м., розташовоного на земельній ділянці площею 1, 4940 га , що складається з наступних об`єктів нерухомості: будівля головного корпусу А2, А3 загальною площею 1798 кв.м.; приміщення розливу та укладки А1 загальною площею 442 кв.м.; посудна ділянка А2 загальною площею 416 ,2 кв.м.; посудна ділянка А3 загальною площею 421 кв.м.; котельня інв. №01002, А4 загальною площею 154, 4 кв.м.; склад посуду інв. №1008, Г загальною площею 152, 5 кв.м.; склад Д загальною площею 12,4 кв.м.; трансформаторна підстанція Ж; матеріальний склад інв. №01015, К загальною площею 335, 3 кв.м.; склад готових виробів інв. №01014, Л загальною площею 296 кв.м.; склад посуду інв. №010007, П2, загальною площею 115,4 кв.м.; прохідна інв. №01024, Р , загальною площею 22, 9 кв.м.; крамниця С1 загальною площею 85, 4 кв.м.; склад Н, загальною площею 5,4 кв.м.; механічна майстерня інв. №01026, Т, загальною площею 343,8 кв.м.; гаражі інв. №01028, Т1, загальною площею 141, 8 кв.м.; вбиральня М загальною площею 10 кв.м.; мийка А5 , загальною площею 140, 9 кв.м.(а.с. 12-13 т. 1).

Відповідно до п. 3 договору продаж вчинено за 1 386 264 грн.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що реалізація майна державного підприємства в процедурі ліквідації за рішенням органу, уповноваженого управляти державним майном, є різновидом відчуження майна, а тому необхідно застосувати до спірних правовідносин підпункт «и» пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Порядок відчуження об`єктів державної власності, статті 203, 215 ЦК України, у зв`язку із чим визнати оспорюваний договір купівлі-продажу від 20 серпня 2015 року недійсним у зв`язку з тим, що нерухоме майно було відчужене з порушенням вимог законодавства, без погодження Фонду державного майна України.

У зв`язку з визнанням договору купівлі-продажу від 20 серпня 2015 року недійсним, суд вважав за необхідне застосувати правила реституції передбачені частиною першою статті 216 ЦК України для двох сторін правочину - а саме зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України майно одержане ним, як покупцем за недійсним договором, та зобов`язати державу в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України повернути відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти, які він передав на виконання цього ж договору.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно з частиною другою статті 81 ЦК України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

При цьому, ЦК України передбачає, що ним (цим Кодексом) встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом (частина третя статті 81 ЦК України).

Державне підприємство - це юридична особа публічного права (частина друга статті 167 ЦК України).

Як встановлено законом (частини перша, друга та дев`ята статті 73 ГК України), державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства.

Державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання, - речового права суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених ГК України та іншими законами (частини перша та друга статті 74, частина перша статті 136 ГК України). Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства (частина друга статті 136 ГК України).

Крім того, ГК України (абзац третій частини шостої статті 73 ГК України) прямо передбачає, що особливості управління державним унітарним підприємством визначаються Законом України «Про управління об`єктами державної власності».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Стаття 3 цього Закону майно, яке передане державним комерційним підприємствам, відносить до об`єктів управління державної власності.

З огляду на наведене, закон установлює особливості правового статусу державного підприємства як юридичної особи публічного права та особливості правового режиму майна державного підприємства, до яких застосовується спеціальний порядок правового регулювання, в тому числі й щодо управління майном державного підприємства, розпорядження цим майном, що не дає підстав для їх цілковитого ототожнення з правовим статусом юридичних осіб приватного права та порядком регулювання правового режиму майна юридичних осіб приватного права.

Характерною особливістю правового статусу державного підприємства, правового режиму майна цього підприємства є обмеження на рівні закону його (підприємства) правомочності розпорядження щодо окремих видів майна та наявність спеціальних, закріплених окремим законом, правил управління майном державного підприємства, зокрема й правил щодо розпорядження державним майном у спосіб його відчуження.

Так, правила розпорядження майном, що належить державному підприємству на праві господарського відання, передбачають участь у цьому процесі суб`єктів управління об`єктами державної власності, в тому числі Фонду державного майна України. Зокрема, згідно з підпунктом «и» пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Фонд державного майна України відповідно до законодавства дає дозвіл (погодження) на відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством.

Такий випадок установлено частиною п`ятою статті 75 ГК України, відповідно до якої відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Розпоряджатися в інший спосіб майном, що належить до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені цим Кодексом та іншими законами. Відчуження нерухомого майна, а також повітряних і морських суден, суден внутрішнього плавання та рухомого складу залізничного транспорту здійснюється за умови додаткового погодження в установленому порядку з Фондом державного майна України. Фонд державного майна України виступає організатором продажу нерухомого майна в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Кабінет Міністрів України постановою від 6 червня 2007 року № 803 затвердив Порядок відчуження об`єктів державної власності. Пунктом 6 цього Порядку так само передбачено, що рішення про надання згоди на відчуження, зокрема, нерухомого майна державної власності приймається суб`єктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна.

Отже, ЦК України правовий статус юридичної особи публічного права не встановлює (частина третя статті 81 ЦК України). Норми ГК України, що стосуються регулювання правового статусу державного підприємства, правового режиму майна цього підприємства, як і норми Закону України «Про управління об`єктами державної власності», що застосовні до правовідносин із розпорядження майном, закріпленим за державним підприємством на праві господарського відання, встановлюють правило про те, що відчуження нерухомого майна державного підприємства вимагає не лише попередньої згоди органу, до сфери управління якого воно (підприємство) належить, але й обов`язкового погодження з Фондом державного майна України. Виняток із цього правила передбачений частиною дев`ятнадцятою статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», відповідно до якої відчуження майна державних підприємств та господарських товариств з корпоративними правами держави понад 25 відсотків їх статутного капіталу в процедурі банкрутства здійснюється відповідно до законодавства з питань приватизації.

Для процедури відчуження майна державного підприємства, яке перебуває в процесі ліквідації за рішенням органу, до сфери управління якого воно належить, подібних винятків ГК України чи Закон України «Про управління об`єктами державної власності» не передбачають, а також і не містять норм, які б спеціально уповноважували саме в такому випадку керівництво державного підприємства, комісію з його ліквідації, голову такої комісії та/або орган, до сфери управління якого воно належить, відчужувати нерухоме майно підприємства без погодження з Фондом державного майна України.

Згідно з підпунктом 4 пункту 5 Порядку його дія не поширюється на відчуження майна, порядок відчуження якого визначається окремим законом. Таким «окремим законом» у силу припису частини дев`ятнадцятої статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» можна визнати, зокрема, Закон України «Про приватизацію державного майна», Закон України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та інше законодавство про приватизацію з урахуванням присів статті 3 Закону України «Про приватизацію державного майна». Разом із тим, статті 105, 110-112 ЦК України не можуть виступати тим «окремим законом», який дає підстави для відчуження нерухомого майна державного підприємства без погодження з Фондом державного майна України, оскільки зазначені норми ЦК України регулюють загальний порядок ліквідації юридичної особи без урахування особливостей правового статусу державного підприємства як юридичної особи публічного права (статті 73, 74, 75 ГК України) та правового режиму державного майна у сфері господарювання (стаття 141 ГК України).

Крім того, аналіз норм ЦК України, ГК України, Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Закону України «Про приватизацію державного майна», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»дає підстави для висновку про те, що чинне законодавство передбачає два способи відчуження державного майна, що закріплене за державним підприємством на праві господарського відання: в порядку приватизаційного процесу згідно з вимогами законодавства про приватизацію та в процесі здійснення господарської діяльності з додержанням правил, визначених статтями 75, 141 ГК України,Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 червня 2007 року № 803.

Відчуження державного майна в процесі приватизації та відчуження такого майна в процесі господарювання державного підприємства відрізняються правовим регулюванням, процедурою здійснення, складом учасників відповідних процесів і їх повноваженнями. Зазначене підтверджується також пунктом 5 Порядку відчуження об`єктів державної власності, згідно з якою цей Порядок не поширюється на відчуження: цілісних майнових комплексів державних підприємств, їх структурних підрозділів (підпункт 1 пункту 5 Порядку); індивідуально визначеного майна, що в установленому порядку включене до переліків об`єктів, які підлягають приватизації відповідно до законодавства з питань приватизації (підпункт 2 пункту 5 Порядку); майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації (корпоратизації), але перебуває на їх балансі, і відчуження якого здійснюється шляхом приватизації (підпункт 5 пункту 5 Порядку).

При цьому, до об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, належить, зокрема, окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких це майно розташовано (частина перша статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», частина перша статті 2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»).

Частина перша статті 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна» прямо передбачає, що окремим індивідуально визначеним майном для цілей приватизації вважається, зокрема, майно підприємств, що ліквідуються за рішенням органу, уповноваженого управляти державним майном. Ініціювати приватизацію об`єктів можуть державні органи приватизації (зокрема, Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах), уповноважені органи управління або покупці (стаття 7, частина перша статті 12 Закону України «Про приватизацію державного майна»).

З огляду на наведені положення законодавства про приватизацію та за змістом Закону України «Про управління об`єктами державної власності» майно державних підприємств, що ліквідуються за рішенням органу, уповноваженого управляти державним майном, може бути відчуженим у порядку приватизації відповідно до законодавства з питань приватизації. На таке відчуження не поширюється Порядок відчуження об`єктів державної власності, про що й зазначено у підпункті 2 пункту 5 цього Порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання.

За умовами оспорюваного договору його предметом є «цілісний майновий комплекс» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4893,4 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 1,4940 га.

Відповідно до акту приймання-передавання від 20.08.2015 ДП «Бердянське агроторгове підприємство» передало ОСОБА_1 ряд об`єктів нерухомого майна загальною площею 4893,4 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 (а.с 22-23 т. 1).

Разом з тим, з акту приймання-передавання цілісного майнового комплексу реорганізованого державного підприємства «Запорізький лікеро-горілчаний завод», укладеного 18.10.2012 між ТОВ «Т.Нік» та ДП «Бердянське агроторгове підприємство» за участю РВ ФДМУ по Запорізькій області, вбачається, що державному підприємству передано державне майно - цілісний майновий комплекс реорганізованого ДП «Запорізький лікеро-горілчаний завод», розташований за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4, а саме: основні засоби цілісного майнового комплексу в кількості 295 одиниць за переліком, а також незавершене будівництво за адресою: АДРЕСА_1 у складі недобудованого побутового корпусу (літ. Б-4) та недобудованого виробничого корпусу (літ. В) ( а.с. 47-53 т. 1)

Отже, цілісний майновий комплекс ДП «Бердянське агроторгове підприємство» складали об`єкти нерухомого майна за двома адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 ; об`єкти незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ; рухоме майно виробничого призначення (згідно з переліком в акті).

Проте, за умовами спірного договору у власність ОСОБА_1 передано лише частину цілісного майнового комплексу - об`єкти нерухомості по АДРЕСА_1 , у той час, як інша його частина - об`єкти нерухомого майна по АДРЕСА_4 - відчужені за іншим договором. Крім того, об`єкти незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 , рухоме майно також не були предметом оспорюваного правочину.

Таким чином договір купівлі-продажу від 20.08.2015 не є договором відчуження цілісного майнового комплексу державного підприємства, відтак виключення п. 5 Порядку на нього не розповсюджуються.

Разом із тим, той факт, що після прийняття рішення про ліквідацію державного підприємства ініціатива щодо приватизації його майна не була реалізована уповноваженим органом управління, не наділяє комісію з ліквідації підприємства, голову такої комісії та/або орган, до сфери управління якого підприємство належить, додатковими, не передбаченими законом повноваженнями відчужувати нерухоме майно підприємства без погодження з Фондом державного майна України. Оскільки іншого законом не передбачено, в такому разі підлягають застосуванню норми частини п`ятої статті 75 ГК України, підпункту «и» пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та Порядок відчуження об`єктів державної власності, якими передбачене обов`язкове погодження з Фондом державного майна України рішення суб`єкта управління державним майном про надання згоди на відчуження нерухомого майна, яке закріплене за державним підприємством.

Оскільки, в силу статей 6, 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління не зобов`язані погоджувати з Фондом державного майна України свої рішення про ліквідацію підприємств, заснованих на державній власності, то в процесі взаємодії комісії з ліквідації підприємства та/або органу, до сфери управління якого підприємство належить, з Фондом державного майна України з питань погодження відчуження нерухомого майна останній також одержує інформацію про появу об`єкту державної власності, що потенційно підлягає приватизації (частина перша статті 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна»), для вирішення питання про реалізацію власного права ініціативи на здійснення його приватизації. Такий спосіб взаємодії суб`єктів управління об`єктами державної власності слугує як меті такого управління (стаття 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»), так і меті приватизації (стаття 1 Закону України «Про приватизацію державного майна»).

Після прийняття рішення про ліквідацію ДП «Бердянське агроторгове підприємство» Міністерство аграрної політики та продовольства України від імені власника (держави) згідно з оспорюваним договором купівлі-продажу від 20 серпня 2015 року здійснило відчуження нерухомого майна, що складається з комплексу будівель і споруд, яке було власністю держави і на праві господарського відання було закріплене за ДП «Бердянське агроторгове підприємство». З приводу отримання погодження на таке відчуження підприємство, комісія з ліквідації підприємства, її голова чи міністерство до Фонду державного майна України не зверталися й відповідного погодження не одержували.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку майна» та п. 10 Порядку звіт про оцінку державного майна, що підлягає відчуженню, має пройти рецензування, яке можуть виконувати оцінювачі, які мають не менш, ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України. За інформацією РВ ФДМУ по Запорізькій області від 11.11.2016 № 10-03-06228 за результатами рецензування звіту про незалежну оцінку спірного майна встановлено, що звіт від 01.04.2015 року не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним і не може бути використаний.

Таким чином, реалізація майна державного підприємства в процедурі ліквідації за рішенням органу, уповноваженого управляти державним майном, є різновидом відчуження майна, а тому суд першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин підпункт «и» пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Порядок відчуження об`єктів державної власності, статті 203, 215 ЦК України, у зв`язку із чим визнав оспорюваний договір купівлі-продажу від 20 серпня 2015 року недійсним у зв`язку з тим, що нерухоме майно було відчужене з порушенням вимог законодавства, без погодження Фонду державного майна України.

З урахуванням того, що нерухоме майно, яке на праві власності належало державі, в порушення вимог законодавства відчужено приватній особі, а Фонд державного майна України дотепер жодних заходів для повернення його у державну власність не вжив, прокурор має право, здійснити захист інтересів держави, що спростовує доводи апелянта ОСОБА_1 з цього приводу.

За частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У зв`язку з визнанням договору купівлі-продажу від 20 серпня 2015 року недійсним, суд першої інстанції правомірно застосував правила реституції передбачені частиною першою статті 216 ЦК України для двох сторін правочину - а саме зобов`язав ОСОБА_1 повернути державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України майно одержане ним, як покупцем за недійсним договором, та зобов`язав державу в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України повернути відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти, які він передав на виконання цього ж договору.

Нічим не підтверджені доводи представника ОСОБА_1 про те, що майно на даний час зруйноване, що неможливо вказані приміщення використовувати за призначенням після повернення, не спростовують вказані вірні висновки суду, бо не мають в даному випадку правового значення.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем; що під час вирішення справи судом першої інстанції необґрунтовано застосовано як підставу для задоволення позовної вимоги до ОСОБА_1 про витребування спірного майна статтю 216 ЦК України; судом першої інстанції не було в повному обсязі з`ясовано чи мало місце порушення інтересів Держави Україна; що порядок відчуження об`єктів державної власності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 року №803, лише з 28.03.2019 року став поширювати свою дію на процедуру відчуження майна державних підприємств у процедурі їх ліквідації - отримали свою оцінку в оскаржуваному судовому рішенні і не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Міністерства аграрної політики та продовольства України, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 14 серпня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков