Номер провадження: 22-ц/813/5615/19
Номер справи місцевого суду: 520/5590/19
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 березня 2019 року про забезпечення позову у цивільній справі за заявою представника Громадської організації «Отрада» - адвоката Дмітрієва Р.Б. про забезпечення позову до подачі позовної заяви

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року, представник Громадської організації «Отрада» - адвокат Дмітрієв Р.Б. звернувся до суду із заявою до ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 березня 2019 року заяву представника Громадської організації «Отрада» - адвоката Дмітрієва Руслана Борисовича про забезпечення позову до подачі позовної заяви задоволено.

Накладено арешт на майно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме:

1) будинок рибака з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 106,2 кв. м, загальною вартістю 383 160 грн., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) будинок, рибака, загальною площею 35,8 кв.м, загальною вартістю 109 656 грн., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а.

3) автомобіль MITSUBISHI, моделі L200, 2008 р. виг., номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2477, дата реєстрації - 08.11.2012 р.;

4) автомобіль MERCEDES-BENZ, моделі ML 350, 2010 р. виг., номерний знак НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2987, дата реєстрації 19.05.2017 р.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.03.2019 року , прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову та скасувати арешт майна, накладеного ухвалою Київського районного суду м. Одеси про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви від 22.03.2019 року.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 19.12.2019 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, а саме згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджено, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на наступні об`єкти нерухомого майна:

1) будинок рибака з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 106,2 кв. м, загальною вартістю 383 160 грн., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) будинок, рибака, загальною площею 35,8 кв.м, загальною вартістю 109 656 грн, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру МВС України за ОСОБА_1 , зокрема, зареєстровані наступні транспортні засоби:

1) автомобіль MITSUBISHI, моделі L200, 2008 р. виг., номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2477, дата реєстрації - 08.11.2012 р.;

2) автомобіль MERCEDES-BENZ, моделі ML 350, 2010 р. виг., номерний знак НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2987, дата реєстрації 19.05.2017 р.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову до подання позовної заяви, районний суд обґрунтовано виходив з того, що предметом майбутнього позову до ОСОБА_1 є вимоги про відшкодування збитків у розмірі 2 329 877 грн., а тому беручи до уваги предмет майбутнього спору та підстави, викладені у заяві про забезпечення позову, суд вважав за можливе задовольнити вимоги заявника щодо забезпечення позову в обраний ним спосіб, оскільки з матеріалів заяви вбачається наявність об`єктивного спору між сторонами.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на наступне.

Так, згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як зазначається у постанові Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Враховуючи наведене, беручи до уваги предмет майбутнього спору та обґрунтування заяви про забезпечення позову, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правомірно забезпечений позов до подачі позовної заяви.

Крім того, з метою встановлення обставин, що мають значення для вирішення апеляційної скарги та перевірки доводів та вимог апеляційної скарги, ухвалою Одеського апеляційного суд від 05.09.2019 року були витребувані відомості з Київського районного суду м.Одеси щодо відкриття провадження по даній справі № 520/5590/19.

Згідно відповіді суду, яка надійшла на адресу суду 23.10.2019 року за вх. №42651, вбачається що 03.04.2019 року до Київського районного суду м.Одеси була подана позовна заява ГО «Отрада» до ОСОБА_1 про стягнення збитків. Вказана позовна заява була відправлена поштою на адресу Київського районного суду м.Одеси 01.04.2019 року. Ухвалою від 07.05.2019 року по вказаній цивільній справі № 520/5590/19 було відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги предмет майбутнього спору та підстави, викладені у заяві про забезпечення позову, апеляційний суд вважає, що місцевим судом обґрунтовано задоволені вимоги заявника щодо забезпечення позову в обраний ним спосіб, оскільки з матеріалів заяви вбачається наявність об`єктивного спору між сторонами.

Також при розгляді заяви враховується правова позиція, викладена у Постанові ВС/КЦС № 474/475/18 від 05.12.2018 року, згідно якої достатність наданих доказів та переконливість наведеного обґрунтування позову не можуть бути предметом перевірки судом на стадії прийняття заяви про забезпечення позову.

Відтак, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів, які б підтверджували існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що забезпечення позову шляхом арешту майна не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування ухвали апеляційним судом не встановлено, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах , постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 березня 2019 року про забезпечення позову за заявою представника Громадської організації «Отрада» - адвоката Дмітрієва Р.Б. про забезпечення позову до подачі позовної заяви залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.12.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда