Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 307/1044/15-ц

провадження № 61-22371св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Лесько А. О.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 травня 2017 року у складі суддів: Готри Т. Ю., Бисаги Т. Ю., Собослоя Г. Г.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , Топчинська сільська рада,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що його мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті залишився житловий будинок АДРЕСА_1 , який побудований нею після смерті батька ОСОБА_5 . Він має двох сестер. ОСОБА_4 залишила заповіт на його сестру ОСОБА_3 , яка в шестимісячний строк написала заяву на прийняття спадщини, а також в цей же термін відкликала заяву із нотаріальної контори. Пізніше він дізнався, що ОСОБА_3 отримала рішення виконавчого комітету Топчинської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 04 квітня 2012 року № 3 на оформлення права власності на спірний спадковий житловий будинок та свідоцтво про право власності від 12 квітня 2012 року на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Він єдиний після смерті мтері прийняв спадщину шляхом написання заяви до Тячівської державної нотаріальної контори. Також вказував, що має право на спадщину за законом, так як на час смерті матері йому виповнилося 60 років, що відповідно до статті 1241 ЦК України дає йому право на обов`язкову частку у спадковому майні.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Топчинської сільської ради від 04 квітня 2012 року № 3 про оформлення права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та визнати право власності на вказане вище спадкове майно за ним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки позивач звернувся 23 березня 2015 року із позовом про скасування рішення виконавчого комітету Топчинської сільської ради від 04 квітня 2012 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України строку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд переглядав справу неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Топчинської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 3 від 04 квітня 2012 року про оформлення права власності на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (в цілому). У решті вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 з позовом про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Топчинської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 3 від 04 квітня 2012 року про оформлення права власності на нерухоме майно у АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 - звернувся 24 березня 2015 року, що стверджується відміткою суду на позовній заяві, і вказує на звернення ним до суду з указаним позовом в межах трирічного строку позовної давності. А тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо пропуску загального строку позовної давності позивачем, у зв`язку з чим безпідставно відмовив йому у позові. Відповідач ОСОБА_3 у строк, встановлений для прийняття спадщини, відмовилася від прийняття спадщини за заповітом і з заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріуса не зверталася, що вказує на те, що вона спадщину за померлою ОСОБА_4 не прийняла ні за заповітом, ні за законом. У встановленому законом порядку спадщину прийняв позивач ОСОБА_1 шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви про прийняття спадщини за законом. Окрім цього, позивач має право на обов`язкову часту у спадщині, так як на день смерті матері йому виповнилося 60 років. Разом з цим, рішенням виконавчого комітету Топчинської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 3 від 04 квітня 2012 року вирішено оформити право власності на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 (в цілому). Таке рішення суперечить актам цивільного законодавства, спадкового права і порушує спадкові права позивача, який у зв`язку з прийняттям зазначеного рішення не може оформити спадщину на спірне спадкове майно. Щодо вимоги позивача про визнання за ним права власності на вищевказаний спадковий будинок, у задоволенні такої слід відмовити, оскільки ОСОБА_1 не звертався до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і відповідно нотаріусом йому не було відмовлено у видачі такого свідоцтва, що б вказувало на виникнення цивільно-правового спору. За відсутності постанови нотаріуса про відмову в оформленні права на спадщину відсутній цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Окрім цього, позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, так як Топчинська сільська рада Тячівського району Закарпатської області не має відповідати за позовом у справах про спадкування.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - просить скасувати рішення апеляційного суду за задовольнити його позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд відмовив у позові за відсутності постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину та не залучення до участі у справі однієї із сестер, яка не прийняла спадщину. Відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину, але цією нормою не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Тому виникнення у спадкоємця права на спадщину пов`язане з її прийняттям як майнового права, а відсутність постанови нотаріуса на видачу свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови йому позові про встановлення права власності на спадкове майно.

Рух справи у суді касаційної інстанції

15 травня 2018 року року справа надійшла до Верховного Суду, а 11 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Штелик С. П.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суди установили, що мати позивача ОСОБА_4 за життя склала заповіт від 14 вересня 2011 року, яким усе своє майно заповіла своїй дочці ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

ОСОБА_3 07 березня 2012 року звернулася до Тячівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак заявою від 02 квітня 2012 року, поданою до Тячівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 відкликала подану нею заяву на прийняття спадщини за заповітом.

ОСОБА_1 також звернувся до Тячівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом від 22 лютого 2012 року.

Встановивши, що ОСОБА_1 є єдиним спакоємцем після смерті ОСОБА_4 , що прийняв спадщину, а рішенням виконавчого комітету Топчинської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 3 від 04 квітня 2012 року вирішено оформити право власності на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 (в цілому), апеляційний суд дійшов обґрунтованого виснвоку про те, що таке рішення порушує спадкові права позивача та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до частин першої та третьої 1296 ЦК України, частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За змістом пункту 4.9. глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Таким чином, спадкові права ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 , підлягають оформленню шляхом його звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину ОСОБА_1 може звернутися до суду за правилами позовного провадження та оскаржити відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відмова суду у визнанні за позивачем права власності на спадкове майно не позбавляє ОСОБА_1 спадщини, оскільки суд захищає порушені права, свободи та інтереси фізичних осіб, а позивач не реалізував своє право на оформлення спадкового майна у встановлений Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України спосіб.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, тому Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

А. О. Лесько