Провадження № 2о/522/439/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 грудня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судових засідань Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одеса цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє від власного імені, від імені та в інтересах своїх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

22 липня 2019 року ОСОБА_1 , діючи від власного імені, від імені та в інтересах своїх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до суду із вказаною заявою, якою просила встановити юридичний факт, що їх вимушене переселення у жовтні 2018 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України.

Заявник мотивує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Донецька Донецької області, разом зі своїми дітьми, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстровані, та до жовтня 2018 року проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що до вимушеного переселення з окупованої Російською Федерацією частини території Донецької області була повноправною громадянкою своєї держави, оскільки зростала, отримувала освіту, виховувала дітей, мала житло та роботу на території міста Донецька. Однак з лютого 2014 року Російська Федерація розпочала збройну агресію проти України, окупувавши та анексувавши Автономну Республіку Крим. Згодом, в квітні 2014 р. держава-агресор почала другу фазу збройної агресії проти України, під час якої контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014 р.) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014 р.). 11.05.2014 р. на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся незаконний референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної Республіки» та «Донецької Народної Республіки», однак сам референдум так і не був визнаний, як Україною, так і міжнародною спільнотою.

Як підсумок, за наслідками військової агресії Російської Федерації, прийнято Постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. В результаті збройної агресії Російської Федерації, наслідком якої стала окупація частини території Донецької області України, ОСОБА_1 , разом зі своїми дітьми, втратила налагоджений побут, можливість планувати своє життя, звичне місце проживання в Донецьку та була змушена підлаштовуватись під нові життєві умови. У її дітей розпочалися проблеми з фізичним та психологічним здоров`ям.

Заявник повідомляє, що гуманітарна та соціально-політична ситуація в місті Донецьку почала погіршуватись з початку 2014 року. У якості прикладу таких змін вказує на масову появу невідомих осіб з георгіївськими стрічками та російськими прапорами, які проводили проросійську агітаційну діяльність, направлену на створення у місцевих жителів негативного уявлення про державу Україна а також пропагували ідеї виходу Донецької області зі складу України та утворення нового державоподібного утворення, так званої «Донецької Народної Республіки». З метою недопущення поширення будь-якої інформації з територій, що контролюються представниками окупаційної адміністрації Російської Федерації на території Донецької області, окупанти вимикали українські телеканали і радіо, замість яких наповнювали ефір російськими програмами. Звертає увагу на те, що в березні та квітні 2014 року на території міста Донецька жорстоко придушувались мирні мітинги, метою яких була підтримка територіальної цілісності та незалежності України. В цей самий час невідомими озброєними особами були захоплені органи державної влади та правоохоронні органи. Після їх захоплення у проросійських активістів у великій кількості з`явилась вогнепальна зброя, в результаті чого ситуація безпеки на вулицях міста суттєво погіршилася. В травні 2014 року заявницю позбавили права голосу на позачергових виборах президента України, оскільки виборчі дільниці в Донецьку були заблоковані проросійськими озброєними формуваннями. Повідомляє, що з літа 2014 року представники російської окупаційної адміністрації у тимчасово окупованому місті Донецьку ввели комендантську годину, що тривала з вечора до ранку а також пересувалися на військовій техніці без розпізнавальних знаків. Звичним явищем стала перевірка документів мирних мешканців представниками проросійських збройних формувань. Також відмічає, що в цей період масово закривалися банки, магазини, аптеки, тощо. В Донецьку відчувався дефіцит товарів масового вжитку, медикаментів, харчів тощо. Також зникли українські медіаресурси, а замість них з`явилися проросійські пропагандистські засоби масової інформації. Суттєво погіршилася якість комунальних послуг. Зникало світло, водо та газопостачання. Вказане вкрай негативно відзначалося на її якості життя і завдавало труднощів її дітям. Проживши у таких умовах до жовтня 2018 року заявниця разом з дітьми прийняла рішення покинути тимчасово окуповану територію міста Донецька та перемістилася до міста Одеса аби мати змогу жити, не турбуючись про власне життя та життя своєї родини, де вони проживають станом на момент свого звернення до суду.

Перебуваючи в місті Одеса, ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст. 6 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706-VІІ, отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.10.2018 року №, яка видана Управлінням соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси. Довідка посвідчує лише факт її з дітьми вимушеного переселення з АДРЕСА_2 , і не містить в собі зазначення причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень.

Звернення в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення юридичного факту того, що її з дітьми вимушене переселення у жовтні 2018 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України було обумовлено тим, що вони мають на меті визначити свій статус як осіб, яка перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року (жертв - потерпілих від міжнародного збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Тому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з дітьми: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , просила суд встановити юридичний факт, що їх вимушене переселення у жовтні 2018 року відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України.

23 липня 2019 року по справі відкрито провадження у справі окремого провадження.

Заявник та її представник в судове засідання не з`явились, до суду надійшла заяв адвоката Ганчук П.Я. про розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви підтримують та просять її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на заяву не подав.

Заінтересована особа - представник Російської Федерації, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка міста Донецька Донецької області, разом зі своїми дітьми, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.10.2018 року №, яка видана Управлінням соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси на ім`я ОСОБА_1 , заявник разом з дітьми була змушена переміститися з тимчасово окупованої території міста Донецька Донецької області до м. Одеси. Вказаною довідкою посвідчено лише факт їх вимушеного переселення, однак відомості щодо причин такого переселення відсутні.

Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни особами, які перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що підставами внутрішнього переміщення осіб на території України може бути, зокрема, збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

Частиною 1 ст.4, ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлена Постановою форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання.

Положеннями ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення.

Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Встановлення факту, що має юридичне значення щодо вимушеного переселення заявника з окупованої території Донецької області, яке відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області, можливе лише у судовому порядку. Крім того, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав саме заявника. При цьому відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №363/2981/16-ц від 14 березня 2018 року, №428/13977/16-ц від 06 червня 2018 року, №417/3852/17 від 21 березня 2018 року, №243/7029/17 від 12 квітня 2018 року та №428/12368/16-ц від 21 березня 2018 року.

Метою звернення до суду ОСОБА_1 обґрунтовує звернення за захистом своїх інтересів та інтересів малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які переселилися з території Донецької області з метою збереження життя, здоров`я, свободи, поваги до честі і гідності, права на особисту недоторканість, права на повагу до приватного і сімейного життя, права на свободу думки і совісті в результаті збройної агресії Російської Федерації, та те, що встановити даний юридичний факт заявникам необхідно для визначення їх статусу як осіб, що перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 р. (жертв - потерпілих від міжнародного збройного конфлікту).

Стосовно обставин, що зумовили вимушене переселення ОСОБА_1 та малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з м.Донецька, Україна, суд приймає до уваги, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» №1085-р від 07 листопада 2014 року, місто Донецьк починаючи з 2014 року по теперішній час перебуває на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Суд враховує, що ОСОБА_1 та малолітні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є громадянином України та до 2014 року, як повноправні громадяни своєї країни, мали у м.Донецьку налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Проте наведені обставини призвели до неможливості подальшого проживання в м.Донецьку, а тому в 2018 році, внаслідок воєнних дій Російської Федерації проти України, були змушені переїхати до м. Одеса, змінивши власний побут та спосіб життя.

У зв`язку з тим, що м.Донецьк перебуває на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють своє повноваження, де постійно тривають бойові дії, заявник з дітьми покинула своє постійне місце проживання та переселитись з території м.Донецька з дітьми задля уникнення загрози життю та здоров`ю.

Встановлення такого юридичного факту заявнику потрібно для визначення його статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що встановлення юридичного факту вимушеного переселення з території Донецької області має правове значення для заявника щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав, суд вважає доцільним заявлені вимоги задовольнити.

Керуючись ст. ст. 89, 263, 264, 293, 315-319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , яка діє від власного імені, від імені та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (адреса ВПО: АДРЕСА_3 ) задовольнити.

Встановити юридичний факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у жовтні 2018 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 19 грудня 2019 року.

Суддя Л.М. Чернявська

10.12.2019