КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7678/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Кошель Б.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2019 року,

встановив:

у листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованістьв розмірі 40 024 грн. 99 коп. та судові витрати у розмірі 1 762 грн. 00 коп., посилаючись на те, що між сторонами 25 червня 2010 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 000 грн. 00 коп. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору станом на 25 жовтня 2018 року утворилась заборгованість, яка складається з 25 404 грн. 29 відсотків, 12 238 грн. 56 коп. пені та штрафів у розмірі 500 грн. та 1 882 грн. 14 коп.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2019 року позов було задоволено.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, апелянт зазначає, що вона не була ознайомлена під час укладення договору з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які діяли на той момент, наданий до справи примірник Умов та Правил надання банківських послуг не містить даних про їх затвердження та період їх дії, позивачем не надано доказів фактичної передачі коштів, а також вважає, що строк дії договору закінчився 25.06.2012, тоді як позивач до суду звернувся з пропуском строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_1 та представника відповідача - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_1 25.06.2010 було укладено договір про надання банківських послуг. За умовами договору позичальнику було встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок. ОСОБА_1 порушила взяті на себе зобов`язання щодо внесення коштів на погашення кредиту, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 40 024 грн., яка складається з нарахованих відсотків - 25 404 грн. 29 коп., пені - 12 238 грн. 56 коп., штрафів: фіксована частина - 500 грн., процентна частина - 1 882 грн. 14 коп.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2019 року позов було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами 25.06.2010 було укладено договір б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 9 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач з умовами кредитного договору була ознайомлена при його укладенні, підписала вказаний договір та отримала кредит в обумовленій кредитним договором сумі, але вищевказані умови порушила.

Однак в повному обсязі погодитись з висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам.

В чатинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як видно з матеріалів справи, відповідач шляхом заповнення Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку 25.06.2010 уклала з ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», договір про надання банківських послуг. Того ж дня відповідач отримала банківську картку «Універсальна», на яку було встановлено кредитний ліміт - 9 000 грн. В Анкеті-заяві було вказано, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. При цьому зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку і вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Відповідач визнає, що вона отримала картку в день укладення договору, однак не була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг в КБ «Приватбанк» та Пам`яткою клієнта. Вона користувалася карткою та отримувала кредитні кошти, однак погашення коштів здійснювалось банком шляхом списання з її пенсійного рахунку, а тому їй невідомо з яких підстав банком були нараховані відсотки та штрафні санкції в такому розмірі.

В розрахунку, наданому представником позивача до суду першої інстанції, зробленому станом на 31.05.2015 містяться відомості щодо суми тіла кредиту в сумі 8 999 грн., процентів в сумі 255 грн. 02 коп. В іншому розрахунку позивачем було зазначено в графі заборгованість за кредитом тіло кредиту разом з сумою нарахованих відсотків, в зв`язку з чим подальше нарахування відсотків здійснювалось вже на всю суму тіла з відсотками Тому в позовній заяві позивач просив стягнути вже не тіло кредиту, а заборгованість за відсотками, в яку входило і тіло кредиту. Представник позивача визнав в судовому засіданні, що така зміна в обрахуванні розміру заборгованості відбулась з 01.06.2015.

При зверненні до суду позивачем було надано копію Анкети-заяви від імені ОСОБА_1 , Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», копію паспорту ОСОБА_1 та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. При цьому позивачем не зазначено дату затвердження вказаної редакції Умов та правил надання банківських послуг та в якій редакції діяли Умови та правила на день укладення договору з ОСОБА_1 .

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17) зазначається, що в такому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Тому висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості, яка складається з нарахованих відсотків, пені та штрафів, є таким, що зроблений на припущеннях.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст. 3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Враховуючи викладене, позивач, при укладенні договору з ОСОБА_1 не дотримався вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих, умов за якими було укладено договір.

Оскільки відповідач отримувала кредитні кошти, які не були повернуті, з неї на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка складається з тіла кредиту - 8 999 грн. 12 коп. та суми сплаченого позивачем судового збору при подачі позовної заяви - 1 762 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України однією з підстав для касування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід змінити та визначити розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача в сумі 8 999 грн. 12 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2019 року змінити.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (народилась: ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання, АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, код ЕДРПОУ 14360570) заборгованість в сумі 8 999 грн. 12 коп. та судовий збір в сумі 1 762 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 13 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді