Постанова

Іменем України

12 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 347/2324/15-ц

провадження № 61-25302св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Сокуренко Євген Сергійович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року у складі судді Турянського І. Є. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В., Проскурніцького П. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 лютого 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 6 000,00 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 31 жовтня 2006 року станом на 31 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 27 656,34 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4 807,27 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 18 372,47 грн, пені та комісії у розмірі 2 683,44 грн, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн і штрафу (процентна складова) у розмірі 1 293,16 грн.

На підставі вказаного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 17 лютого 2006 року у загальному розмірі 27 656,34 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

У заяві на отримання кредиту, підписаній ОСОБА_1 , зазначено, що картка діє до лютого 2008, а строк дії лімітного кредиту відповідає терміну дії картки, а з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише у грудні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, а відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 10 червня 2019 року № 639/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами при ухваленні оскаржуваних судових рішень не враховано, що відповідач отримав платіжну картку, яка є лише спеціальним засобом для отримання і перерахування коштів. При цьому строк дії картки не припиняє строку дії договору, а строк дії договору і строк дії картки не є тотожними.

Крім того, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. А з урахуванням положень статті 549 ЦК України пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до моменту виконання зобов`язання.

Оскільки позичальником кошти за кредитним договором у належному розмірі повернуто не було, то проценти за кредитом і пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

Заперечення на касаційну скаргу позивачем не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 лютого 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 6 000,00 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 31 жовтня 2006 року станом на 31 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 27 656,34 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4 807,27 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 18 372,47 грн, пені та комісії у розмірі 2 683,44 грн, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн і штрафу (процентна складова) у розмірі 1 293,16 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Судом установлено, що 17 лютого 2006 року ОСОБА_1 звернулася до ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», із заявою, на підставі якої відповідачу надано кредит у розмірі 6 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша та третя статті 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.3, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за кредитом, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Судом установлено, що у заяві від 17 лютого 2006 року визначено термін дії картки до лютого 2008 року.

Таким чином, кредитний договір, укладений між сторонами, діяв до 01 березня 2008 року, після чого у банка виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору, звернувшись до суду в установлений законом строк позовної давності.

Останній платіж з погашення заборгованості позичальник здійснила у липні 2012 року, що згідно з частиною першою статті 264 ЦК України свідчить про переривання перебігу позовної давності, проте даний позов пред`явлено до суду лише у грудні 2015 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Судом установлено, що відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності (а. с. 30-32).

Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи та дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, застосувавши позовну давність.

Доводи касаційної скарги про те, що із розрахунку заборгованості та виписки з рахунку вбачається, що останній платіж за кредитом здійснено 26 квітня 2013 року у розмірі 7,44 грн, що свідчить про переривання позовної давності, є безпідставними, оскільки перебіг позовної давності переривається лише за умови вчинення боржником або його уповноваженою особою, яка представляє його інтереси у відносинах із кредитором на підставі довіреності, дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, проте банком не надано належних та допустимих доказів того, що саме боржником або уповноваженою ним особою внесені кошти в рахунок погашення заборгованості 26 квітня 2013 року.

Також безпідставними є доводи заявника про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не враховано правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, оскільки фактичні обставини в указаній справі та у справі, що переглядається, є різними. Крім того, у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18 Велика Палата Верховного Суду відступила від указаного висновку Верховного Суду України.

З указаного вбачається, що доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян