ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні (без повідомлення сторін) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат»

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 04 жовтня 2019 року, постановлене суддею Кривич Ж.О. (повний текст складено 09 жовтня 2019 року),

на додаткове рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 31 жовтня 2019 року,

по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

07.12.2018 ОСОБА_1 звернувся в суд до ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» із позовом, в якому просить визнати незаконним його звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, скасувавши наказ про звільнення за №2930 від 09.11.2018, поновити на роботі з 12 листопада 2018 року та стягнути із відповідача на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 981,95 грн. Крім того, незаконним звільненням йому заподіяно моральної шкоди, яку в розмірі 5000,00 грн. просить стягнути з відповідача на свою користь.

В обґрунтування позовних вимог посилається на відсутність підстав для його звільнення за скороченням штату працівників, оскільки змін в організації виробництва і праці в товаристві не відбулося. Повідомивши його про скорочення посади заступника начальника юридичного відділу, тоді як він займав посаду заступника начальника юридичного управління, та не запропонувавши всі наявні в товаристві вакантні посади, які б він міг обійняти, маючи переважне право на залишення на роботі з огляду на більш високу кваліфікацію, стаж роботи за фахом, відповідач порушив процедуру звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 04 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України.

Скасовано наказ (розпорядження) Генерального директора ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» про звільнення №2930 від 09.11.2018 та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника юридичного управління ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» із 12.11.2018.

Стягнуто з ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.01.2019 до дня ухвалення рішення суду включно в сумі 178 714, 90 грн. з утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні позовних вимог про скасування наказу №141 від 06.11.2018 про зміну назви посади позивача; про стягнення моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. та середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 12.11.2018 по 14.01.2019 включно - відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 20620, 96 грн. з утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчукавід 31 жовтня 2019 року стягнуто з ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» на користь ОСОБА_1 3000 грн. витрат на правничу допомогу та на користь держави судовий збір в сумі 2 491,95грн. (1787,15 грн. - за вимогами майнового характеру + 704,80грн. - за вимогами немайнового характеру).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що відповідач не надав суду належні та допустимі докази про те, що в нього дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці. Крім того, товариство мало вакансії різного роду професій і посад, які ОСОБА_1 міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, але які йому не були запропоновані, що підтверджує не дотримання відповідачем вимог ст.49-2 КЗпП України, а також положення ст.42 КЗпП України щодо переважного права позивача на залишення на роботі. Оскільки нормами чинного трудового законодавства не заборонена можливість для працівників, які підлягають звільненню за п.1 ст.40 КЗпП України просити адміністрацію про скорочення строку роботи після попередження про наступне звільнення за вказаною підставою, тому подана позивачем заява не свідчить про його згоду зі звільненням та не вказує на правомірність чи неправомірність дій відповідача стосовно підстав скорочення посади та процедури звільнення. Враховуючи факт проведення розрахунку з ОСОБА_1 по 14.01.2019 включно, із товариства підлягає стягненню на користь позивача середня заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 15.01.2019 до дня ухвалення рішення в сумі 178 714,90 грн., із розрахунку по 981,95 грн. середньоденної зарплати за 182 робочих днів прогулу. Правові підстави для скасування наказу №141 від 06.11.2018 про зміну назви посади позивача - відсутні. Розмір моральної шкоди позивачем належно не обґрунтовано, а задоволення позову щодо поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу є достатньою компенсацією моральних страждань.

Відповідач ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» оскаржив вказані судові рішення в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вважає відсутнім предмет спору - порушення права позивача, оскільки його звільнення 09.11.2018 за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП було ініційовано фактично позивачем до спливу 2-місячного строку попередження. Крім того, після отримання позову товариство у першому судовому засіданні 01.02.2019 пропонувало позивачу прибути на підприємство з питання його працевлаштування, що ним зроблено не було. Процесуальна поведінка позивача є неузгодженою з предметом спору та була направлена на тривалий судовий розгляд.

Доводить, що прийняття рішення товариства про скорочення чисельності або штату працівників є виключно компетенцією власника підприємства або уповноваженого ним органу та є складовою права на управління діяльністю підприємства. Товариство, як суб`єкт господарської діяльності приватної форми власності, користуючись правом самостійної господарської ініціативи, має право на свій розсуд та у відповідності до положень законодавства про працю приймати рішення про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Обґрунтовує доцільність скорочення займаної позивачем посади наміром товариства використовувати у штаті юридичного управління працю кваліфікованих та досвідчених спеціалістів у галузі права, які мають адвокатські повноваження, тоді як позивач таких немає та не мав наміру їх набувати у визначений законом спосіб.

Зазначає, що підставою винесення наказу про звільнення позивача стала його власна заява з вимогою звільнити до закінчення двомісячного строку попередження з виплатою належних сум при такому звільненні, що є доказом його волевиявлення бути звільненим саме за даною підставою.

Звертає увагу на зміст попередження про скорочення чисельності та штату працівників, в якому позивача повідомлено про відсутність на даний момент посад, які б могли бути запропоновані йому для подальшого працевлаштування. У разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії до закінчення двомісячного терміну попередження, вона буде запропонована у відповідності до чинного законодавства. Однак вказаний строк було скорочено свідомо за волевиявленням позивача.

Вважає, що хоча у період спірного періоду в товаристві були наявні вакансії, однак в силу їх кваліфікаційних вимог вони не могли бути запропоновані позивачу, а докази, які б підтверджували переважне право позивача на роботі, - відсутні. Надані позивачем скріншоти не є належними та допустимими доказами, тоді як об`єктивна інформація щодо відсутності вакансій, які міг би виконувати позивач з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду в товаристві підтверджується Звітом форми №3-ПН, який подається підприємством на виконання вимог Наказу Мінсоцполітики України №316 від 31.05.2016.

Доводить, що районний суд неправильно застосував норму ст.42 КЗпП України та помилково ототожнив переважне право на залишення на роботі та перевагу в залишенні на роботі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 з підстав, аналогічних доводам позовної заяви, заперечує проти апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Заперечує прийняття апеляційним судом, як доказу, доданого до апеляційної скарги звіту про вакансії, який не був наданий в районний суд. Вважає, що відповідач порушив процедуру звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, оскільки у наказі від 31.10.2018 про скорочення штату зазначена посада заступника начальника юридичного відділу, тоді як такої посади не існувало, а він займав посаду заступника начальника юридичного управління. За таких обставин відповідач мав видати новий наказ та розпочату нову процедуру попередження. Заперечує юридичне значення його заяви від 08.11.2018 про звільнення, оскільки законодавством подання такої заяви не передбачено.

Відповідно до ч.1 ст.274, ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу №1349 н від 28.04.2011 ОСОБА_1 прийнятий на посаду заступника начальника юридичного відділу ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат».

Розпорядженням №119 від 18.07.2011 затверджено Положення про юридичне управління ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» та посадові інструкції працівників вказаного управління товариства./а.с.22-31/

Наказом №137 від 31.10.2018 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності і штату працівників Юридичного управління» внесено зміни до штатного розпису ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», виключено зі штатного розпису юридичного відділу та скорочену одну штатну одиницю - посаду заступника начальника юридичного відділу./а.с.16/

31.10.2018 попереджено ОСОБА_1 про скорочення штатної одиниці заступника начальника юридичного відділу. Також повідомлено, що на момент попередження у підприємства відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані йому для подальшого працевлаштування. У разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії до закінчення двомісячного терміну попередження, вона буде запропонована у відповідності до чинного законодавства. Вказане попередження про наступне вивільнення вручено позивачу в день винесення наказу./а.с.17/

Наказом №141 від 06.11.2018 приведено у відповідність назву посад юридичного управління згідно організаційної структури та внесено зміни до наказу №137 від 31.10.2018, змінивши назву посади, що підлягала скороченню: заступника начальника юридичного відділу на посаду заступника начальника юридичного управління./а.с.18/

Факт наявності у структурі підприємства юридичного управління, а не юридичного відділу, та виконання позивачем роботи саме на посаді заступника начальника юридичного управління сторони не заперечували.

08.11.2018 ОСОБА_1 , який обіймав посаду заступника начальника юридичного управління, подав відповідачу заяву про звільнення за пунктом 1 ст.40 КЗпП України з 09 листопада 2018 до закінчення строку попередження про розірвання трудового договору через скорочення із виплатою йому вихідної допомоги у розмірі не менше середнього заробітку, заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку та видати належним чином оформлену трудову книжку. /а.с.19/

Наказом №2930 від 09 листопада 2018 року звільнено заступника начальника юридичного управління ОСОБА_1 . за п.1 ст.40 КЗпП України./а.с.20/

В цей же день позивачу видано трудову книжку та проведено виплату коштів у розмірі 97 569,46грн., з яких утримано відповідні податки і збори, за період з 01.11.2018 по 14.01.2019, що включає в себе заробітну плату 35582,86 грн., премія 30% - 10 674,86 грн., надбавка 15% - 5337,43 грн., компенсація за невикористану відпустку - 25353,36 грн. та вихідну допомогу при звільненні - 20 620,95 грн./а.с.107-109/

Частково задовольняючи позов та скасовуючи наказ про звільнення і поновлюючи позивача на роботі зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, районний суд прийшов до висновку, що товариство не реорганізувало, не ліквідувало, не перепрофілювало структурний підрозділ, в якому працював позивач, а отже змін в організації виробництва і праці в розумінні пункту 1 статті 40 КЗпП не відбулося, тому підстави для звільнення позивача з роботи за вказаною нормою відсутні. Крім того, позивачу не було запропоновано вакансії, які існували у товаристві, які він міг виконувати, та не враховано наявність у нього переваг при залишенні на роботі.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. (ч.1 ст.21 КЗпП України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення за вказаної підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП).

За приписами положень частин першої - третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ч.3 ст.64 ГК України власник або уповноважений ним орган самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до Статуту (ч.2 ст.64 ГК України).

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», користуючись правом самостійної господарської ініціативи, реалізуючи законодавчо закріплене право визначати чисельність і штат працівників, 31.10.2018 прийняв рішення (наказ №137) про скорочення штату працівників товариства, визначивши штатну чисельність юридичного управління в кількості 4-х юрисконсультів, виключивши зі штату і скоротивши посаду заступника начальника юридичного управління та одну штатну одиницю начальника відділу договірної роботи. Доцільність скорочення обумовлена необхідністю забезпечення представництва прав та законних інтересів товариства у правоохоронних та судових органах влади юрисконсультами, які мають право на здійснення адвокатської діяльності. Також вказаним наказом затверджено нові Посадові інструкції для юрисконсультів Юридичного управління з обов`язковою вимогою наявності у юрисконсультів відділу претензійно-правової роботи та відділу майнових прав права на зайняття адвокатською діяльністю, підтвердженого Свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю./а.с.16/

Зміст викладеного наказу спростовує висновок суду першої інстанції про недоведеність наявності у відповідача змін в організації виробництва і праці в розумінні п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки після проведеного на підставі вказаного наказу скорочення штату та звільнення позивача посада заступника начальника юридичного управління у штаті товариства відсутня.

Заявлені під час судового розгляду зі сторони товариства до позивача пропозиції щодо можливого працевлаштування не спростовують факту скорочення штату, зокрема посади, яку обіймав позивач, а тільки вказують на те, що відповідач, діючи добросовісно та у передбачений законом спосіб пропонував працевлаштування позивача після його дострокового звільнення.

На час прийняття рішення про скорочення штату, зокрема штатної одиниці - заступника начальника юридичного управління, товариство не мало іншої роботи, яка б відповідала за кваліфікацією позивача (юрист), а тому повідомило про це позивача, допускаючи можливість працевлаштування упродовж строку попередження, що підтверджується змістом попередження від 31.10.2018./а.с.17/

Доводи позивача з посиланням на ксерокопії скріншотів із мережі Інтернету, з якими погодився районний суд, про те, що товариство у період з 30 жовтня по 09 листопада 2018 року мало вакансії, які не були запропоновані позивачу, тоді як він міг їх виконувати, зокрема, вакансії торгівельних представників, комірників мерчендайзерів, слюсарів, вантажників тощо - не заслуговують на увагу та апеляційним судом відхиляються з огляду на наступне.

За змістом норми частини 3 статті 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинні запропонувати працівнику іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017 року у справі №6-1723цс17, власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.492КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

З урахуванням встановлених обставин та викладених норм і правового висновку, апеляційний суд приходить до висновку, що ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» при звільненні позивача не порушив вимоги ст.49-2 КЗпП, оскільки на час попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення вакантних посад відповідно до його професії (юрист) не було, а двохмісячний період, протягом якого власник мав запропонувати працівнику іншу роботу, був скорочений за власним бажанням працівника.

Тому колегія суддів визнає хибним висновок районного суду щодо порушення товариством вказаної норми, посилаючись на наявність у період з 31 жовтня по 09 листопада 2018 року вакансій, які позивач міг би виконувати, взявши до уваги список актуальних вакансій торгівельних представників, комірників, мерчендайзерів, слюсарів, вантажників тощо. При цьому апеляційний суд звертає увагу, що позивач у жодній заяві, поданій до суду в межах розгляду даної справи, так само і у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на вказані вакансії, ні разу не висловив своє бажання зайняти одну із вакантних у товаристві робочих професій. Надана відповідачем до апеляційного суду Звітність форми №3-ПН, що направляється до центру зайнятості, вказує, що у товаристві на момент звільнення не було вакансій, які позивач міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Те, що підприємство визнавало свій обов`язок щодо працевлаштування вивільненого працівника, підтверджується змістом попередження про наступне вивільнення, в якому повідомило ОСОБА_1 , що у разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії до закінчення двомісячного терміну попередження, вона буде запропонована у відповідності до чинного законодавства. Однак вказаний строк було скорочено за волевиявленням позивача згідно його заяви про звільнення від 08.11.2018, тому товариство, не порушуючи права позивача на припинення трудового договору до закінчення терміну попередження, провело звільнення.

Апеляційний суд звертає увагу, що позивач, заперечуючи юридичну значимість своєї заяви від 08.11.2018про звільнення, діє недобросовісно, намагаючись створити формальну підставу для свого поновлення на роботі, тоді як фактично, вказаною заявою позивач скористався правом на звільнення у строк, визначений саме ним, а не відповідачем. Тому заява позивача щодо дострокового звільнення з посади, яка підлягала скороченню лише через два місяці від дня прийняття наказу про скорочення, відповідала його волевиявленню на припинення трудового договору. Відповідач погодився на розірвання трудового договору у визначений працівником строк і з підстави, передбаченої оскаржуваним наказом, п.1 ст.40 КЗпП України, хоча фактично звільнення відбулося за власним бажанням працівника.

Апеляційний суд також враховує, що позивач, подавши заяву на звільнення з 09.11.2018 , достроково отримав від товариства всі належні йому виплати, які б мали бути йому виплачені в усякому разі при звільненні після закінчення двохмісячного строку попередження та у цей період він мав би виконувати свої трудові обов`язки. Позивач, доводячи порушення відповідачем процедури його звільнення за п.1 ст.40 КЗпП у зв`язку із наявністю на підприємстві інших посад, які йому не пропонувалися, замовчує той факт, що його звільнення відбулося достроково за власним бажанням, що виключало можливість товариства пропонувати йому інші посади.

Доводи позивача щодо незаконності звільнення з підстав того, що наказ про скорочення містив назву посади заступника начальника юридичного відділу, якого фактично не існувало, а отже не стосувалося його посади, а внесення змін в цей наказ із зазначенням посади заступника начальника юридичного управління, яку він обіймав, мало б тягти за собою початок нової процедури та попередження - неспроможні та колегією суддів відхиляються. Із матеріалів справи вбачається, що у структурі товариства існувало юридичне управління з відповідним штатом працівників, а не юридичний відділ, та саме посада заступника начальника вказаного управління, яку обіймав позивач, підлягала скороченню згідно оскаржуваного наказу. Помилка в назві структурного підрозділу, в якому власник визнав необхідним провести скорочення штату, є формальною, виправлена відповідним наказом та не тягне за собою необхідності початку процедури скорочення, яка вже розпочата згідно наказу від 31.10.2018. Те, що невідповідність назви структурного підрозділу в оспорюваному наказі була лише технічною помилкою та саме про скорочення посади, яку займав позивач, йшлося у цьому наказі, свідчить і заява позивача про звільнення. Посилання на те, що написання такої заяви не передбачено законом, не спростовує того висновку, що така заява мала юридичний зміст та тягла за собою настання юридичних наслідків, яких бажав позивач.

Позивачем не доведено свого переважного права на залишення на роботі, тим більше, що, звільнившись на дев`ятий день після попередження про наступне його вивільнення, а не через два місяці, він підтвердив відсутність у нього наміру на працевлаштування в товаристві на іншій посаді. ОСОБА_1 на власний розсуд обрав дату звільнення, з якою погодився власник, та одержав належні йому компенсації.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним наказу №2930 від 09.11.2018, про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника юридичного управління ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» із 12.11.2018. та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові в цій частині.

Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про відмову в позові, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат не вбачається, а тому підлягає скасуванню також додаткове рішення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та апеляційним судом не переглядається, що відповідає принципу диспозитивності та нормі ст.367 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3.4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 04 жовтня 2019 року в частині задоволення позовних вимог та додаткове рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 23 жовтня 2019 року - скасувати та постановити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним наказу №2930 від 09.11.2018, про поновлення на посаді заступника начальника юридичного управління ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» із 12.11.2018. та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.12.2019.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С.Абрамов

С.М.Бондаревська