Справа № 495/8321/19
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

11 грудня 2019 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Заверюха В.О., при секретарі Червинській І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Білгород-Дністровському в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

11.09.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з червня 2014 року позивач з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , яка проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Малолітня дитина відвідує дитячий садок, за який позивач щомісячно сплачує що найменше 300 грн., більш того, задля повноцінного, гармонійного та всестороннього розвитку неповнолітня дитина відвідує Центр розвитку дитини «Крошка Ру», а саме напрямки: вундеркінд (ейдетика) та англійська мова, за щопозивач щомісячно сплачує 1300 грн. (650 грн. за 1курс), а з вересня місяця 2019 року вартість відвідування навчання дитини збільшилась та становить 750 грн. за 1 курс. Відповідач в свою чергу ухиляється від матеріального утримання дитини, добровільно допомоги не надає, угоди добровільної сплати аліментів між ними не досягнуто. Стан здоровя та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати дитину, оскільки відповідач на теперішній час працює у службі «Таксі Е-95» та має постійний дохід у розмірі 15000 грн. щомісячно, розмір його заробітної плати дозволяє стягнути аліменти у зазначеному розмірі, крім того, інших утриманців, у тому числі малолітніх та неповнолітніх дітей у відповідача не має. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, але такий рівень позивач одна не може забезпечити.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.10.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені в позові та пояснила, що дитина мешкає разом з позивачем та перебуває на її повному матеріальному утриманні, відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання спільної дитини, відповідно до закону обов`язок по утриманню дитини лежить на обох батьків. Відповідач інших осіб на утриманні не має, є працездатним, отримує дохід, має нерухоме майно та транспортний засіб, його стан здоровя дозволяє працювати, на підставі чого відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання спільної дитини у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення аліментів у зазначеному розмірі не визнав, заперечував проти задоволення та просив призначити аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно, посилаючись на скрутне матеріальне становище, на теперішній час він не працює, грошових надходжень не отримує, в зв`язку з чим визначений позивачем розмір аліментів є неприйнятним до його доходу та просив суд прийняти до уваги при остаточному визначенні суми аліментів.

Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Згідно ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до приписів ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

З червня 2014 року позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06.05.2016 року.

Малолітня дитина ОСОБА_3 проживає з позивачем ОСОБА_1 та знаходиться на її повному утриманні, що підтверджується довідкою про склад сімї ОСББ «Платан» №41 від 09.09.2019 року.

Угоди добровільної сплати аліментів між сторонами не досягнуто.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України).

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Законом України № 2037-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч.2 ст.182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст.182 СК України передбачає гарантію, що надана державою, дитині та тому з батьків, з ким вона проживає, щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника. Підвищивши цей мінімальний розмір Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, держава підвищила соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини.

При визначенні величини аліментного платежу суд, враховує, матеріальне становище платника та дитини, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, право позивача на вибір способу стягнення аліментів на власний розсуд - або у твердій грошовій сумі, або у частці від доходу платника аліментів, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Малолітня дитина проживає з позивачем ОСОБА_1 та знаходиться на її повному утриманні, дитина відвідує дитячий садок НВК ім. Морозова (ІІ молодша група), за який позивачем ОСОБА_1 щомісячно сплачується щонайменше 300 грн., крім того, для повноцінного, гармонійного та всестороннього розвитку дитина відвідує Центр розвитку дитини «Крошка Ру», а саме напрямки: вундеркінд (ейдетика) та англійська мова, що становить щомісячно 1300 грн. (650 грн. за 1курс), а з вересня місяця 2019 року вартість відвідування навчання дитини збільшилась та складає 750 грн. за 1 курс, відповідач заперечував щодо стягнення аліментів у зазначеному розмірі посилаючись на те, що він не працює та грошових надходжень не отримує, але до суду не надано доказів, що на його утриманні знаходяться інші особи, у тому числі малолітні та неповнолітні діти, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у зазначеному розмірі, в свою чергу відповідач є молодою особою, фізично здоровим, має працездатний вік, являється батьком малолітньої дитини та в силу закону також зобов`язаний утримувати дитину та забезпечувати їй належний рівень життя, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог та виходячи з принципу справедливості та розумності приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі ј всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 768,40 грн. в дохід держави.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.141, 180, 181, 183 СК України, ст.ст.2, 4, 5, 76-81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.09.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 768,40 грн..

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи,зазначений строк обчисляються з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.О.Заверюха