ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/447/19 Справа № 207/829/17 Суддя у 1-й інстанції - Тюлюнова В.Г. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК»

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» до ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання припиненим Договору іпотеки від 05.03.2014 року, зняття заборони відчуження майна та за зустрічним позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК», ОСОБА_1 про визнання недійсним п.5.1 кредитного договору та умов Додатку №1 до кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» до ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В вересні 2017 року до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання припиненим Договору іпотеки від 05.03.2014 року, зняття заборони відчуження майна.

В грудні 2017 року до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зустрічний позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК», ОСОБА_1 про визнання недійсним п.5.1 кредитного договору та умов Додатку №1 до кредитного договору.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" до ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги за первісним позовом, ОСОБА_2 задоволено, а саме:

-визнано недійсним п. 5.1. кредитний договір № 33094-ФО/1014/60 від 05 березня 2014 року щодо сплати Позичальником Банку комісію у розмірі 1,3 % від суми Кредиту, що складає 2600,00 грн.

-визнано недійсними умови Додатку № 1 до Кредитного договору № 33094-ФО/1014/60 від 05.03.2014 року щодо оплати одноразової комісії за страховими платежами в сумі 1 898,31 грн. та щодо оплати щорічної комісії за страховими платежами в сумі 1 898,31 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" задоволено повністю, а саме:

-визнано припиненим Договір іпотеки від 05.03.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Моісєєнком Д.О., зареєстрований в реєстрі за № 195;

-знято заборону відчуження нерухомого майна - продовольчий магазин та кафетерій, за адресою: АДРЕСА_1 приміщення № 1 , загальною площею 192,6 кв.м., що належить Іпотекодавцю на праві власності, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно ЯЯЯ № 214214 від 26.08.2005 р., накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Моісєєнком Д.О. 05.03.2014 р. у зв`язку з укладанням Договору іпотеки від 05.03.2014 року, зареєстрованого у реєстрі за № 195, з вилученням вказаного запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Витрати ПАТ "СБЕРБАНК" у вигляді судового збору 7948,93 грн. у зв`язку з відмовою у позові покладено на позивача за первісним позовом.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «СБЕРБАНК» просить скасувати рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року по справі №207/829/17 та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» до ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та відмовити в повному обсязі у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання припиненим Договору іпотеки від 05.03.2014 року, зняття заборони відчуження майна та зустрічного позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК», ОСОБА_1 про визнання недійсним п.5.1 кредитного договору та умов Додатку №1 до кредитного договору в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року просить рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ "Сбербанк" суд першої інстанції дійшов до висновку, що Банк змінив відсоток за користування кредитом, без згоди на такі зміни з боку майнового поручителя, без укладення з останнім додаткової угоди до Іпотечних договорів, які повинні були би бути нотаріально посвідчені.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що внесення змін до кредитного договору про зміну зобов`язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності є підставою для визнання поруки такою, що припинена.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Але з такими висновками суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.03.2014 року між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ОСОБА_2 05 березня 2014 року укладено кредитний договір № 33094-ФО/1014/60, згідно умов якого банк надав останній кредитні кошти в сумі 200 000 грн. на поточні потреби зі строком до 04.03.2019 року та сплатою 24,93% на рік. Погашення кредиту та процентів за його користування відбувається згідно Графіку (додаток №1 та додаток №2 до кредитного договору).

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору тип процентної ставки, яка застосовується у Кредитному договорі: змінювана процента ставка.

На дату укладення Кредитного договору розмір змінюваної процентної ставки було встановлено у розмірі 24, 93 % річних (п. 1.2. Кредитного договору).

Відповідно до п.1.2.2. Кредитного договору максимальний розмір змінюваної процентної ставки за цим договором буде дорівнювати 28,00% річних.

Пунктом 1.2.6. Кредитного договору встановлено, що сторони погодили, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку, зазначеному в цьому договорі, відбувається автоматично і не потребує укладання будь-якої додаткової угоди/договору про внесення змін до цього Договору.

Отже, підвищення процентної ставки по кредитному договору з 01.03.2015 року та з 01.04.2015 року обумовлено в кредитному договорі та в п.2.1. іпотечного договору й здійснено зі згоди іпотекодавця.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути повернено позичальником банку у визначений у кредитному договору строк з відповідною сплатою за користування.

Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобязань не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 1051 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості по кредитному договору від 05.03.2014 року № 33094-ФО/1014/60 станом на 21.02.2017 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 529 928,62 грн., яка складається з заборгованості за кредитним договором 186 666,68 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 127 809,22 грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 264 964,31 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 96 200, 94 грн.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, позичальник не здійснює платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, чим порушує п.8.1. кредитного договору, яким передбачено обов`язок сплатити банку кредит та проценти за користування кредитом згідно з Графіком.

Відповідно до п.10.1. кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, позичальник зобов`язаний сплачувати позивачу пеню у розмірі 0,2% від простроченої суми за кожний день прострочення будь-якого платежу, передбаченого кредитним договором.

Відповідно до п.8.3. кредитного договору та ч.2 ст. 1050 ЦК України, позивач має право вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, в тому числі у разі затримання позичальником щонайменше на три календарні місяці сплати частини кредиту, періодичність сплати якого передбачена цим договором, та/або процентів нарахованих за користування кредитом, а позичальник відповідно до п.8.5. кредитного договору, у разі отримання від позивача письмової вимоги про дострокове повернення суми заборгованості, зобов`язаний здійснити усі платежі на користь позивача в строк не пізніше 60 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від Банку.

В забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором № 33094-ФО/1014/60 між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір від 05.03.2014 року, за умовами якого позивач передав банку в іпотеку продовольчий магазин та кафетерій, за адресою: АДРЕСА_1 приміщення № 1 , загальною площею 192,6 кв.м., що належить Іпотекодавцю на праві власності, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно ЯЯЯ №214214 від 26.08.2005 року.

Відповідно до ст.2 Іпотечного договору іпотекою забезпечується зобов`язання Позичальника:

- щодо повернення кредиту в сумі 200 000,00 грн. з урахуванням індексу інфляції у строки передбачені Кредитним договором, а у випадках передбачених законодавством - достроково;

- зобов`язання в строки та в порядку, які передбачені в ст. 6 Кредитного договору, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Кредитним договором - до настання строків, зазначених в ст. 6 кредитного договору - сплачувати Іпотекодержателю проценти за користування кредитом за кредитним договором, які розраховуються за формулою, зазначеною в Кредитному договорі. Порядок визначення та встановлення Базової ставки, порядок та строки зміни змінюваної процентної ставки, а також розмір змінюваної процентної ставки зазначені в Кредитному договорі та Іпотекодавець ознайомлений з ними до моменту укладення цього договору. При цьому, на момент укладення кредитного договору розмір процентної ставки складає 24,93 % річних за користування кредитом в гривні та може змінюватись в подальшому в порядку та в строки, передбачені Кредитним договором, (із використанням зазначеної в Кредитному договорі формули) до максимального розміру змінюваної процентної ставки (включно), встановленого в Кредитному договорі. У зв`язку з цим, Сторони погоджують, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду/встановлення на умовах та в порядку, визначеному зокрема в п.1.2., п.6.8, п.6.9 Кредитного договору, відбувається автоматично і не потребує укладення між Сторонами будь - якої додаткової угоди/договору про внесення змін до цього Договору та така зміна зобов`язання є погодженою Іпотекодавцем;

- зобов`язання в строки, передбачені Кредитним договором сплачувати комісійні винагороди, які передбачені в Кредитному договорі, тощо;

Таким чином, з укладенням Іпотечного договору Іпотекодавець прийняв на себе зобов`язання відповідати за виконання зобов`язань Позичальником по Кредитному договору в обсязі, визначеному ст.2 Іпотечного договору.

Пунктом 6.2. договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо в момент настання терміну виконання боржником будь-якого із зобов`язань, зазначених в ст.2 цього договору, воно не буде виконане, або буде виконано належним чином.

Пунктом 6.3. договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель набуває право вимагати дострокового виконання зобов`язань, зазначених в ст. 2 цього договору, а якщо його вимога не буде задоволена в 60-ти денний строк, звернути стягнення на предмет іпотеки.

Вимога про дострокове погашення заборгованості, відсотків та пені була направлена відповідачу 22.12.2014 року за вих.№10617/7/28-3.

Статтею 7 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, в тому числі, на підставі рішення суду.

Статтею 591 ЦК України передбачено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Згідно ст. 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки,на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Таким чином, при поданні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки Банком надано всі необхідно документи для підтвердження наявності боргу по кредитному договору, а тому наявні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Окрім того, сума заборгованості не спростована, ні відповідачем за первісним позовом, ні третьою особою.

Також, 16.11.2015 року ОСОБА_2 було подано заяву до Банку щодо надання дозволу на добровільну реалізацію предмету іпотеки та зміну черговості погашень по Кредитному договору, в якій Позичальник підтверджував наявність заборгованості (а.с. 99 т.2). Банком було надано дозвіл на добровільну реалізацію, однак вказані умови не були виконані.

В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання припиненим Договору іпотеки від 05.03.2014 року, зняття заборони відчуження майна. В обґрунтування своєї позовної заяви ОСОБА_1 посилається на те, що відбулось збільшення відсоткової ставки за кредитом, яке, в свою чергу, призвело до збільшення обсягу відповідальності за іпотечним договором від 05.03.2014 р., за відсутності на це його згоди, як майнового поручителя, та без належної державної реєстрації цих змін. Наведене свідчить про припинення з дня підвищення майнової поруки за спірним іпотечним договором в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Таким чином, підвищення процентної ставки за кредитним договором, по якому позивач є майновим поручителем без його згоди є суттєвим збільшенням обсягу відповідальності, за який він поручився при підписанні договору, через що іпотечний договір від 05.03.2014 р. має бути припиненими на підставі ст. 559 ч.1 ЦК України, також підвищення процентної ставки за кредитним договором, по якому позивач є майновим поручителем без його згоди порушує ст.19 Закону України "Про іпотеку", якою встановлено, що будь-яке збільшення основного зобов`язання або процентів за основним зобов`язанням, може бути здійснено після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою.

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним Іпотечного договору у зв`язку з нібито збільшенням відсоткової ставки за кредитом за відсутності на це згоди Іпотекодавця, суд першої інстанції керувався нормою ч. 1 ст.559 ЦК України, відповідно до якої передбачено, що «порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності».

Проте, параграфом 3 Глави 49 Цивільного кодексу України врегульовано умови забезпечення виконання зобов`язань.

Статтею 546 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобов`язання: неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Правовідносини пов`язані з заставою нерухомого майна врегульовано Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно правовідносини, які виникли між сторонами спору, регулюються спеціальним Законом «Про іпотеку» та загальними положеннями про забезпечення виконання зобов`язання і на них не розповсюджуються положення норм цивільного кодексу стосовно поруки (ст. ст. 553-559 ЦК України), тому посилання суду першої інстанції на припинення Іпотечного договору на підставі ст. 559 ЦК України є незаконними, оскільки припинення іпотечного договору з підстав збільшення обсягу відповідальності іпотекодержателя за основним зобов`язанням, Законом України «Про іпотеку» не передбачено.

Між тим, між ПАТ "Сбербанк" та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки, а не договір поруки, який не містить елементів змішаного договору.

В п.9.4. Іпотечного договору також передбачено, що права і обов`язки сторін, що не врегульовані договором регламентуються відповідними нормами Закону України "Про іпотеку".

В Постанові пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зазначено, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та пору різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповіді перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 ст. 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості» (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Отже, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання припиненим договору іпотеки у суду першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення були відсутні.

Щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відносно визнання недійсним п.5.1 кредитного договору № 33094-ФО/2014/60 від 05 березня 2014 року стосовно сплати Позичальником комісії у розмірі 1,3 % від суми Кредиту, що складає 2600,00 грн. та визнання недійсними умови Додатку № 1 до Кредитного договору № 33094-ФО/1014/60 від 05.03.2014 року щодо оплати одноразової комісії за страховими платежами в сумі 1898, 31 грн. та щодо оплати щорічної комісії за страховими платежами в сумі 1898, 31 грн. необхідно зазначити наступне.

З укладенням Кредитного договору між ПАТ «СБЕРБАНК» та Позичальником виникли зобов`язальні правовідносини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України). Стаття 627 ЦК України передбачає, що «відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (Стаття 628).

Щодо визнання недійсним умов Додатку №1 до Кредитного договору щодо оплати одноразової та щорічної комісії за страховими платежами.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) 3 урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, тощо.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на дату укладення кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавце будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначен договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживч кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначе цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійс будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

В п.5.1. Кредитного договору передбачено сплата комісії за надання кредиту у розмірі 1,3 % від суми кредиту, одноразово в день укладення Кредитного договору. Вказана комісії пов`язана з послугою з наданням кредиту та була сплачена Позичальником.

В Кредитному договорі визначено сукупну вартість кредиту з урахуванням цієї комісії, що відповідає ст.11. Закону України «Про захист прав споживачів».

Правомірність сплати комісії підтверджена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції, що діяла станом на дату укладення кредитного договору), в якій передбачено, що банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши таке: перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості (до 3.1. Розділу 3).

Згідно ст. 8 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець зобов`язаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування, якщо іпотечним договором цей обов`язок не покладено на іпотекодержателя.

Відповідно зазначення комісій, пов`язаних з страхуванням майна, що надаються третіми особами - страховою компанією це не є встановленням кредитодавцем платежу на користь банку, за послугу, що не є банківською, а є виконанням вимог Закону щодо надання інформації споживачу про сукупну вартість кредиту з урахуванням в тому числі всіх супутних платежів на користь третіх осіб.

Обов`язок щодо сплати страхових платежів в сумі 1 898,31 грн. встановлено не в Кредитному договорі, а в договорі №34/14-Из/Дп/09 добровільного страхування майна від вогневих ризиків та стихійних явищ і добровільного страхуванням майна від 05 березня 2014 року (надано як додаток до заперечень на зустрічну позовну заяву №10020/4/28-1 від 02.10.2017 року, цей платіж сплачується страхувальником на користь страховика за його послугу. В даному випадку суми страхових платежів зазначені лише як виконання умов передбачених законодавством щодо інформування позичальника як споживача про сукупну вартість кредиту з урахуванням послуг страховика.

Отже, встановлення комісії на надання кредиту є законним та правомірним й відповідає Закону України «Про захист прав споживачів» і є послугою з надання кредиту в розумінні вказаного Закону.

А тому, висновок суду першої інстанції, що Банком встановлено плату за іншу дію ніж надання кредитних коштів є необґрунтованими та не відповідають чинному законодавству.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» підлягає задоволенню, а рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року необхідно скасувати. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» до ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством "СБЕРБАНК" () за Кредитним договором №33094-ФО/2014/60 від 05.03.2014 року, у розмірі 529 928.62 нрн., з яких:

-заборгованості за кредитом - 186 666,68 грн.;

-процентів за користування кредитом - 127 809,22 грн.;

-пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 264 964,31 грн.;

-пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 96 200,94 грн.,

звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 05 березня 2014року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісеєнком Д.О. та зареєстрований в реєстрі за №195, а саме на:

-продовольчий магазин та кафетерій (вбудоване приміщення № 01 ), розташований за адресою АДРЕСА_1 приміщення 01 , загальною площею 192,6 кв.м., що належить ОСОБА_1 на праві власності згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно ЯЯЯ №214214, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська 26 серпня 2005 року, шляхом продажу його на електронних торгах з початковою ціною предмета iпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК», третя особа яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання припиненим Договору іпотеки від 05.03.2014 року, зняття заборони відчуження майна - відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК», ОСОБА_1 про визнання недійсним п.5.1 кредитного договору та умов Додатку №1 до кредитного договору - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» судовий збір у розмірі 20 832,33 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» судовий збір у розмірі 960,00 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» - задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» до ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством "СБЕРБАНК" () за Кредитним договором №33094-ФО/2014/60 від 05.03.2014 року, у розмірі 529 928.62 нрн., з яких:

-заборгованості за кредитом - 186 666,68 грн.;

-процентів за користування кредитом - 127 809,22 грн.;

-пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 264 964,31 грн.;

-пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 96 200,94 грн.,

звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 05 березня 2014року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісеєнком Д.О. та зареєстрований в реєстрі за №195, а саме на:

-продовольчий магазин та кафетерій (вбудоване приміщення № 01 ), розташований за адресою АДРЕСА_1 приміщення 01 , загальною площею 192,6 кв.м., що належить ОСОБА_1 на праві власності згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно ЯЯЯ №214214, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська 26 серпня 2005 року, шляхом продажу його на електронних торгах з початковою ціною предмета iпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК», третя особа яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання припиненим Договору іпотеки від 05.03.2014 року, зняття заборони відчуження майна - відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК», ОСОБА_1 про визнання недійсним п.5.1 кредитного договору та умов Додатку №1 до кредитного договору - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» судовий збір у розмірі 20 832,33 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» судовий збір у розмірі 960,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В.Свистунова