ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року

м.Суми

Справа №591/6291/18

Номер провадження 22-ц/816/4116/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Орлов І. В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 травня 2019 року, ухваленого у складі судді Грищенко О.В. в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги мотивує тим, що з 19 червня 2004 року вони з відповідачем перебували у шлюбі, під час якого у них народилася спільна дочка - ОСОБА_3 , 2005 року народження. Після розірвання шлюбу у 2009 році дочка залишилася проживати з нею. На даний час дочка навчається в школі та знаходиться на повному її утриманні. Зазначає, що відповідач працює, отримує дохід, тому повинен приймати участь у матеріальному забезпеченні доньки. У зв`язку тим, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, вона змушена звернутися до суду.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн, щомісяця, починаючи з 19 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково та стягнути з нього аліменти на користь неповнолітньої доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що при написанні заяви про розгляд справи без його участі в суді першої інстанції, йому дали зразок такої заяви, в якому було також зазначено і про повне визнання позову. Оскільки він себе погано почував в той день, то машинально переписав повністю зразок заяви, не вчитуючись у її зміст. Проти позову заперечував з самого початку, оскільки має поганий стан здоров`я, а також матеріально допомагає своїх похилим батькам, тому не в змозі сплачувати щомісяця 3 000 грн на утримання неповнолітньої дитини. Зазначає, що суд не дослідив вказаних обставин та взагалі не роз`яснив йому права, передбачені ЦПК України. Позов визнає частково та згоден щомісяця надавати матеріальну допомогу на користь дитини в розмірі 1 100 грн, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони з 19 червня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 14 липня 2009 року (а.с. 7, 9).

Під час перебування сторін у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька - ОСОБА_3 (а. с. 8).

На даний час донька проживає з позивачем, що іншою стороною не заперечується.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач позов визнав повністю, є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я та відсутність інших утриманців, що свідчить про можливість відповідача надавати допомогу на утримання спільної з позивачем дитини у заявленому розмірі.

Колегія суддів погоджується з такими висновком місцевого суду, оскільки суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обставини, які враховуються судом при визначені розміру аліментів наведені у статті 182 СК України, а саме, : стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

З огляду на викладене, недопустимо перекладати обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати неповнолітню дитину винятково на мати.

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів про майновий стан відповідача, наявність чи відсутність у нього будь-якої роботи жодна із сторін не надала. Тому посилання відповідача на те, що він має скрутне матеріальне становище, є необґрунтованими.

До апеляційної скарги відповідач додав медичні довідки про наявні в нього захворювання, як підставу для зменшення розміру аліментів.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи наведені норми процесуального права, подані до апеляційного суду нові докази на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України не приймаються до уваги під час апеляційного перегляду справи, оскільки надані апеляційному суду без додержання порядку та строків їх подання.

Крім того, в медичних довідках не вказано та не рекомендовано будь-яких обмежень щодо виду чи характеру праці, тому відповідач не позбавлений можливості працювати та піклуватися про малолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , яка потребує матеріального забезпечення з боку батька, на якого закон покладає обов`язок про її піклування.

До цього, колегія суддів зауважує, що відповідач мав можливість бути присутнім при розгляді справи в суді, давати пояснення та заперечення по суті спору, надавати докази, оскільки був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи в суді (а.с. 32, 35, 40), отримав копію позовної заяви 07 березня 2019 року, за його клопотанням розгляд справи був відкладений на 30 травня 2019 року для підготовки відповідачем відзиву (а.с. 34), однак цим правом відповідач в подальшому не скористався, доказів про незадовільний стан здоров`я та скрутне матеріальне становище не надав, та 30 травня 2019 року подав суду заяву, написано власноручно, з проханням розгляд справи здійснювати без його участі, а також вказав, що позов визнає в повному обсязі (а.с. 42).

У зв`язку з відсутністю відповідача в судовому засіданні за його волевиявленням, суд був позбавлений можливості роз`яснити йому процесуальні права відповідача відповідно до ст.ст. 43, 44, 49 ЦПК України, що спростовує доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог ЦПК України.

Тому, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції виходив з визнання позову відповідачем в повному обсязі, тобто позивач погодився на виплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 3 000 грн.

Твердження відповідача про машинальне написання заяви про визнання позову відповідно до наданого зразку та з урахуванням факту його обізнаності про наявність судового спору, колегія суддів розцінює вказаний аргумент як спробу уникнути виконання свого батьківського обов`язку.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

І.В.Орлов