Справа № 242/3924/17
Провадження № 2/242/262/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Сафроновій К.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання квартири особистою приватною власністю,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, в обґрунтування вимог зазначив, що з 14 квітня 2001 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 22.08.2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірваний. За час спільного шлюбу подружжям було придбано нерухоме майно, а саме 02.05.2006 року трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,6 кв.м., жилою площею 30.0 кв.м. Вищевказана квартира оформлена на відповідача ОСОБА_3 . Крім того, за час спільного проживання з відповідачем ОСОБА_3 ними було придбано рухоме майно, а саме: гарнітур для вітальні за 2500 грн. у 2012 році; холодильник ЛД за 6000 грн. у 2013 році; кухонний гарнітур вартістю 2500 грн. у 2010 році; пральну машинку ЛД вартістю 6000 грн. у 2008 році; газову піч вартістю 3500 грн. у 2009 році; духовна електрична вартістю 3600 грн. 2009 році; диван вартістю 5000 грн. у 2012 році; мебльовану стінку вартістю 6000 грн. у 2009 році; телевізор ЛД вартістю 1000 грн. у 2001 році; двоспальне ліжко вартістю 4000 грн. у 2007 році; шафу вартістю 800 грн. у 2011 році; комп`ютер (ноутбук) вартістю 2500 грн. у 2011 році; ліжко односпальне вартістю 2500 грн. у 2012 році; стіл комп`ютерний вартістю 500 грн. у 2007 році. Відповідач ОСОБА_3 добровільно поділити спільне майно не бажає. Позивачу належить на праві власності на 1/2 частина вищезазначеної квартири та частина придбаного спільно з відповідачем ОСОБА_3 рухомого майна. В подальшому позовні вимоги були уточнені позивачем, в обґрунтування яких зазначив, що підчас спільного життя з відповідачем ОСОБА_3 був також здійснений ремонт в вищевказаній квартирі, а саме: ремонт кухні на загальну суму 13 900 грн.; ванної кімнати на суму 11 550 грн.; спальні дитячої на суму 5750,00 грн.; спальні на суму 9200, 00 грн.; зали на суму 16700 грн.; коридору на суму 5300 грн. Крім того, в квартирі залишилися інструменти позивача, що є його особистою власністю: болгарка 1700 грн.; набор ключів для ремонту автотехніки 1500 грн.; електрична дриль 1150 грн.; електрична перукарська машина -1200 грн., на загальну суму 5550,00 грн. Таким чином, 1/2 вартість ремонту з урахуванням електроінструментів складає 33 975 грн. Крім того, у відповідача ОСОБА_3 залишилися особисті речі позивача три куртки (зимня та дві демісезонні), чоботи зимні, туфлі, босоніжки. Просить суд розділити спільно придбане нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_4 у власність 1/2 частину квартири; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 ; розділити спільно придбане рухоме майно з ОСОБА_3 , виділивши ОСОБА_4 : холодильник ЛД вартістю 6000 грн.; пральну машинку вартістю 6000 грн.; диван вартістю 5000 грн.; ліжко односпальне вартістю 2500 грн.; комп`ютер (ноутбук) вартістю 2500 грн.; шафу вартістю 800 грн., загальна сума 22 800 грн.; виділити ОСОБА_3 : гарнітур для вітальні вартістю 2500 грн.; кухонний гарнітур вартістю 2500 грн.; газову піч вартістю 3500 грн.; піч духова вартістю 3600 грн.; мебльовану стінку вартістю 6000 грн.; телевізор вартістю 1000 грн.; ліжко двоспальне вартістю 4000 грн.; комп`ютерний стіл вартістю 500 грн. загальна сума 23 600 грн.; визнати за ОСОБА_4 право власності на вищевказане майно у відповідності до розподілу; зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні вищевказаною власністю у відповідність до рішення суду; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 половину вартості проведеного ремонту в сумі 33 975,00 грн.

12.09.2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14.04.2001 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 був укладений шлюб, який рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 22.08.2017 року розірваний. В період шлюбу була придбана на її ім`я квартира АДРЕСА_1 . Вищевказана квартира не є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки вона була придбана за кошти ОСОБА_3 та за кошти подаровані її батьками. Таким чином, вимога про визнання права власності на 1/2 частину квартири за ОСОБА_4 є безпідставною. З 1999 року ОСОБА_3 із своєї заробітної плати збирала кошти для поліпшення житлових умов для себе та її доньки. Однак, ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі постійно змінював місце роботи, його заробітна плата була невелика та не стабільною. Крім того, ОСОБА_4 сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , на підставі виконавчого листа від 18.12.2002 року, та він витрачав кошти на себе та подарунки для сина. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 вважає, що квартира є її особистою власністю, оскільки була придбана не за кошти спільного сумісного бюджету, тому право власності у ОСОБА_4 невиникло. Крім того, все майно належить ОСОБА_3 та донці ОСОБА_5 В подальшому ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги та просить суд визнати за нею право особистої власності квартири АДРЕСА_1 з виплатою ОСОБА_4 суми компенсації за 1/2 частку квартири у розмірі 81 101 грн., які перебувають на депозитному рахунку ДКСУ територіального управління державної адміністрації України у Донецькій області, згідно квитанції № 0.0..1 від 30.08.2019 року, та стягнути з ОСОБА_4 витрати на проведення судової експертизи.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20.09.2017 року суддя Пирогова Л.В. позовну заяву залишила без руху.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 01.11.2017 року суддя Пирогова Л.В. відкрила провадження по справі та призначила судове засідання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.01.2018 року суддя Пирогова Л.В. в задоволенні клопотання про залучення третьої особи відмовила.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26.02.2018 року суддя Пирогова Л.В. призначила проведення процедури врегулювання спору в справі та провадження зупинено.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09.03.2018 року суддя Пирогова Л.Г. врегулювання спору припинено та цивільну справу передано іншому судді, визначеного за ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.03.2018 року суддя Владимирська І.М. прийняла до свого провадження цивільну справу та призначила розгляд справи в судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13.09.2018 року прийнято позовну заяву ОСОБА_3 до провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.10.2018 року прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження з основним позовом та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.03.2019 року призначено судово будівельно-технічну експертизу та провадження по справі зупинено.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.07.2019 року провадження по справі поновлено та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.09.2019 року підготовче провадження по справі закрито та призначено до розгляду по суті.

Позивач за основним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Надав до суду згоду на внесення грошових коштів на депозитний рахунок Селидівського міського суду Донецької області, посвідчену нотаріусом нотаріального округу м. Комсомольська-на-Амуре Хабаровського краю Російської Федерації від 13.09.2019 року.

Представник позивача за основним позовом, представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, надала пояснення у відповідності до обставин, які викладені в відзиві на зустрічну позовну заяву. Крім того, вона не заперечує проти виплати ОСОБА_4 компенсації за 1/2 частину вищевказаної квартири у розмірі 81 101 грн.

Відповідач за основним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4 визнала частково, зазначивши, що позовні вимоги в частині визнання права сумісної власності на квартиру визнає та згодна на виплату ОСОБА_4 компенсації вартості 1/2 частини спірної квартири. Крім того, частково визнає вимог про розподіл рухомого майна, не заперечує щодо виділення ОСОБА_4 ліжка, пральної машинки, телевізори, в іншій частині вимог просить відмовити. Просить суд зустрічну позовну заяву задовольнити та визнати за нею право особистої власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , з виплатою компенсації ОСОБА_4 за 1/2 частину вищевказаної квартири у розмірі 81 101,00 грн., та стягнути з ОСОБА_4 витрати на проведення експертизи.

Представник відповідача за основним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4 визнала частково, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала, пославшись у їх обґрунтування на обставини, викладені в зустрічному позові.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутність, надала суду пояснення, в якій вимоги ОСОБА_3 про визнання права особистої власності на квартиру визнає та вимоги за первісним позовом ОСОБА_4 не визнає.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22.08.2017 року шлюб, зареєстрований 14.04.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 48, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу серії ВСР № 159444 від 22.03.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського нотаріального округу Малімон А.О., продавець ОСОБА_7 продав, а покупець ОСОБА_3 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 44,60 кв.м., житловою площею 30,00 кв.м.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10528629 від 02.05.2006 р., квартира за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована за ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу № 920 від 22.03.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Малімон А.О.

Згідно висновку судової будівельної-технічної експертизи № 2201/2202 від 25.06.2019 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 на момент проведення експертизи складає 162 202,00 грн.

Правовідносини з приводу підстав набуття права спільної сумісної власності подружжя, способу та порядку поділу спільного майна регулюються главою 8 Сімейного кодексу України (далі СК).

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 -72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно зі ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зі змісту судової практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Згідно з частиною 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до положень ст.ст. 76,77,78, 80,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, враховуючи, що спірна квартира була набута сторонами за час шлюбу та визнання відповідачем ОСОБА_3 первісного позову в частині визнання права власності на Ѕ частину квартири за ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що нерухоме майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є спільною сумісною власністю подружжя та є такою, що підлягає поділу між сторонами у рівних частках у відповідності до вимог ст. 71 СК України.

Відповідно до ст. 71 СК України, спір про порядок поділу спільного сумісного майна подружжя може бути вирішений судом. Неподільне майно присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на квартиру, допускається лише за його згодою.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначив у пункті 25, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Таким чином, у зв`язку зі згодою позивача ОСОБА_4 та представника позивача ОСОБА_1 про виплату грошової компенсації за частку вищевказаної квартири у розмірі 81 101 грн., суд дійшов до висновку про задоволення зустрічної позовної заяви частково, а саме: визнати за ОСОБА_4 право власності на вищевказану квартиру, стягнення з ОСОБА_4 компенсації вартості 1/2 частини квартири на користь ОСОБА_4 в розмірі 81 101 (вісімдесят одна тисяча сто одна) грн. 00 коп. Право спільної сумісної власності сторін на вищевказане майно слід припинити.

Крім того, суд дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи доведеність вартості та часу придбання майна, дійшов до висновку, що майно, зазначене в первісному позові, а саме: пральна машинка «Samsung WF-F 1062/YLP» вартістю 2980,00 грн.; ліжко односпальне «Лотос сосна» вартістю 2140,00 грн.; шафа вартістю 815,00 грн., кухонний гарнітур вартістю 3840,00 грн., панель газова Hotpoint-Ariston Bap вартістю 1499,00 грн.; духова шафа електрична Hotpoint-Ariston вартістю 2699,00 грн., стінка «Женева» вартістю 4370,00 грн., набуті сторонами в період шлюбу, загальна вартість вищезазначеного майна становить 18 343,00 грн., вартість 1/2 частки - 9 171,50 грн.

Вищезазначене майно підлягає розподілу між сторонами наступним чином: визнати за ОСОБА_4 право власності на майно: пральну машинку «Samsung WF-F 1062/YLP» вартістю 2980,00 грн.; ліжко односпальне «Лотос сосна» вартістю 2140,00 грн.; шафу вартістю 815,00 грн., всього на загальну суму 5935 грн. 00 коп.; визнати за ОСОБА_3 право власності на майно: кухонний гарнітур вартістю 3840,00 грн., панель газову Hotpoint-Ariston Bap вартістю 1499,00 грн.; духову шафу електричну Hotpoint-Ariston вартістю 2699,00 грн., стінка «Женева» вартістю 4370,00 грн., всього на загальну суму 12 408 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки відповідачу за основним позовом ОСОБА_3 виділено в натурі майно з відступом від ідеальних часток на більшу суму від ідеальної частки, а ОСОБА_4 не заявлені вимоги щодо стягнення грошової компенсації різниці вартості часток, тому суд діє в межах заявлених ОСОБА_4 позовних вимог.

Суд звертає увагу, що позивачем ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів того, що майно: холодильник ЛД, диван, комп`ютер (ноутбук), телевізор, ліжко двоспальне, комп`ютерний стіл, було придбане під час шлюбу та належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, належним чином не підтверджується вартість вищевказаного майна, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_4 в частині розподілу зазначеного майна не підлягають задоволенню. Крім того, позивачем ОСОБА_4 не надано підтвердження щодо проведення ремонту в вищевказаній квартирі, таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_4 щодо стягнення з ОСОБА_3 половини вартості проведеного ремонту.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки, судом частково задоволено позовні вимоги сторін, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати пропорційно задоволених вимог на проведення будівельно-технічної експертизи в розмірі 759 грн. 63 коп., які підтверджені рахунком № 70 від 11.04.2019 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 368 ЦК України, ст.ст.60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст. 10-13, 76-78, 81, 258-261, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації та мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) про поділ спільного сумісного майна задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 (місце реєстрації та мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ), третя особа ОСОБА_5 (місце реєстрації та мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) про визнання квартири особистою приватною власністю задовольнити частково.

Визнати в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , стягнути на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) з ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 в розмірі 81 101 (вісімдесят одна тисяча сто одна) грн. 00 коп., за рахунок коштів, внесених ОСОБА_3 на депозитний рахунок рахунку Держказначейської служби України територіального управління державної адміністрації України у Донецькій області, згідно квитанції № 0.0..1 від 30.08.2019 року.

Припинити спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 набуте у шлюбі: визнати за ОСОБА_4 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) право власності: на пральну машинку «Samsung WF-F 1062/YLP» вартістю 2980,00 грн.; ліжко односпальне «Лотос сосна» вартістю 2140,00 грн.; шафу вартістю 815,00 грн.

Визнати за ОСОБА_3 право власності: на прихожу «Конго" вартістю 1550,00 грн.; кухонний гарнітур вартістю 3840,00 грн., панель газова Hotpoint-Ariston Bap вартістю 1499,00 грн.; духову шафу електричну Hotpoint-Ariston вартістю 2699,00 грн., стінку «Женева» вартістю 4370,00 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 ) витрати на проведення судово-будівельно-технічної експертизи (за висновком №2201/2202) у розмірі 759 (сімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 63 коп.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська