Постанова

Іменем України

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 359/6754/16-ц

провадження № 61-751св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

третя особа - Бориспільська міська рада,

третя особа - відділ у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2018 року у складі судді Борця Є. О. та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року у складі колегії суддів Українець Л. Д., Оніщука М. І. Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Позов обґрунтовувала тим, що 16 квітня 2014 року ОСОБА_2 приватизувала земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 , а 11 березня 2016 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 відчужила таку земельну ділянку у власність ОСОБА_3 .

Однак, зазначена вище земельна ділянка накладається на межі земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_2 , яка належить позивачеві на праві власності.

Ураховуючи наведене, після уточнення позовних вимог просила суд визнати недійсним та скасувати рішення від 7 травня 2014 року №12900954 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по

АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 11 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнати недійсним та скасувати рішення від 11 березня 2016 року

№ 28685554 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на вказану земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 24 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, оскільки вважав, що відсутні підстави для визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, так як державна реєстрації права власності на земельну ділянку була здійснена державним реєстратором на підставі рішення Бориспільської міської ради від

21 жовтня 2004 року № 876-XVIII-IV про передачу у власність

ОСОБА_2 земельної ділянки, яке є чинним та яке позивач не просила визнати недійсним.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 24 травня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вважав, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у січні 2019 року, представник відповідача ОСОБА_5 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Мотивуючи касаційну скаргу, заявник вказує, що суди першої й апеляційної інстанцій дійшли хибного висновку про наявність документів щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 , оскільки згідно з повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Київській області документів із землеустрою щодо оформлення даної земельної ділянки не виявлено.

Судами не було досліджено та не надано правової оцінки тій підставі, що земельна ділянка, яка повинна була б знаходитись по

АДРЕСА_1 фактично знаходиться АДРЕСА_2 .

Вказує також, що судами не було досліджено та не надано правової оцінки тим обставинам, що відповідачу виділялась земельна ділянка, на якій знаходився її житловий будинок, що підтверджується й самим рішенням Бориспільської міської ради, де вказано, що на ділянці, що виділяється, знаходиться забудова.

Також зауважує, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 на момент державної реєстрації спірної земельної ділянки відповідачем вже належала ОСОБА_6 , яка за останньою була зареєстрована 19 червня 2013 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2019 року справу № 359/6754/16-ц призначено судді-доповідачеві ОСОБА_7 .

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу

№ 359/6754/16-ц з Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що рішенням Бориспільської міської ради

від 21 жовтня 2004 року № 876-XVIII-IV у приватну власність ОСОБА_2 була безкоштовно передана земельна ділянка площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .

16 квітня 2014 року на підставі цього рішення органу місцевого самоврядування, а також проекту землеустрою за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 .

7 травня 2014 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.

11 березня 2016 року ОСОБА_2 уклала з відповідачем ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, за яким вона відчужила у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на АДРЕСА_1 .

Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Бориспільської міської ради від 28 серпня 2012 року № 2424-28-VI був наданий ОСОБА_4 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Рішенням Бориспільської міської ради від 24 грудня 2013 року № 3898-46-VI внесено зміни в попереднє рішення органу місцевого самоврядування, надано ОСОБА_4 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по

АДРЕСА_3 .

Висновком заступника начальника управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради від 7 лютого 2014 року №160/04-09 було рекомендовано присвоїти земельній ділянці, що передавалась у власність ОСОБА_4 , нову поштову адресу - АДРЕСА_2 .

Рішенням Бориспільської міської ради 31 березня 2015 №5173-62-VI затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на

АДРЕСА_2 .

13 травня 2015 року на підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_2 .

13 травня 2015 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна.

6 червня 2016 року ОСОБА_4 уклала з позивачем ОСОБА_1 договір купівлі-продажу, за яким вона відчужила у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1 з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_2 .

Як вірно зауважено судом ОСОБА_4 приватизувала земельну ділянку лише 13 травня 2015 року, в свою чергу, ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку 7 травня 2014 року. На той час ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 ще не були власниками земельної ділянки.

З копії листа заступника начальника управління Держгеокадастру у Бориспільському районі від 25 липня 2016 року № Г-355/0/5-16 та приєднаного до нього зведеного кадастрового плану вбачається, що земельна ділянка площею 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 накладається на межі земельної ділянки площею 0,1 з кадастровим номером НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною п`ятою статті 116 ЗК України в редакцій, чинній на час приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 , земельні ділянки, які перебували у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передавались у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України виключно власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною третьою статті 152 ЗК України визначено шляхи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки, зокрема: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За змістом статті 152 ЗК України визнання недійсним рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку не передбачено зазначеною нормою. Вимога захисту порушених прав власника на землю реалізується зацікавленою особою шляхом звернення до суду з вимогою про визнання відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки недійсним.

У силу частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановивши, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не заявляла позовну вимогу про визнання недійсним рішення Бориспільської міської ради від 21 жовтня 2004 року № 876-XVIII про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, а просила визнати недійсним та скасувати рішення від 7 травня 2014 року № 12900954 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , розташовану по АДРЕСА_1 , суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні такої позовної вимоги, оскільки рішення про державну реєстрацію було вчинено державним реєстратором на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність, яке є чинним та питання про скасування якого не ставиться.

Також колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 11 березня

2016 року ОСОБА_2 , яка, набувши на законних підставах право володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, відчужила таку земельну ділянку ОСОБА_3 , оскільки позивачем у позові не наведено жодної визначеної законом підстави для визнання договору недійсним та не надано доказів на підтвердження таких вимог. А також вимоги про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 , оскільки така вимога є похідною від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, правомірність укладення якого позивачем не спростовано.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судів попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки такі судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від

24 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від

21 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС. Ю. Бурлаков
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко