КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року місто Київ

Справа № 755/5961/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/17239/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року (у складі судді Арапіної Н.Є.)

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АСКО ДС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,-

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 за участю третіх осіб Української Акціонерної страхової компанії "АСКА", Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО ДС" про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що 12 грудня 2015 року по вул. Фрунзе в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Рено Логан» д/н НОМЕР_1 під керуванням відповідача та транспортного засобу «Мерседес Бенз», д/н НОМЕР_2 , під керуванням позивача, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 23 грудня 2015 року постановою Подільського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Згідно полісу №АІ/8743883 від 08 листопада 2015 року цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія АСКО ДС». Також між відповідачем та Українською акціонерною страховою компанією «АСКА» укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності СТД № 3347703 від 06 листопада 2015 року, відповідно до умов якого страхова сума за кожний страховий випадок складає 150 000,00 грн. Згідно звіту №05Д/12/15 про оцінку матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки «Мерседес Бенз», д/н НОМЕР_2 вартість відновлювального ремонту становить 119 542,19 грн., страховими компаніями позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 66 440,88 грн. Різниця між розміром вартості відновлювального ремонту та виплаченими сумами підлягає стягненню з відповідача. Ця сума становить 53 101,31 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки у розмірі 53 101,31 грн., моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. та судовий збір у розмірі 1 102,4 грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послався на те, що оцінка збитків страховими компаніями була проведена вірно, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, так як на момент його пошкодження він був у експлуатації більше 7 років, а тому суд фактично незаконно збільшив вартість автомобіля після ремонту за рахунок відповідача.

Також апелянт наголошує на тому, що його відповідальність була застрахована в двох страхових компаніях на загальну суму в 200 000 грн., а тому в будь якому разі він не може бути відповідачем по даній справі, оскільки сума збитків, яка заявляється позивачем входить в межі застрахованої суми.

Крім того, апелянт посилається на те, що суд стягнув надмірну суму судового збору, не пропорційно до задоволених вимог.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року в частині вирішення питання про відшкодування моральної шкоди змінено шляхом зменшення суми компенсації на відшкодування моральної шкоди з 15 000,00 грн до 5 000,00 грн.

У решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду м.Києва від 15 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальних збитків у розмірі 53101,31 грн. скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року залишено без змін.

Верховний Суд у своїй постанові від 13.11.2019 року вказав, що оскільки суди не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірили доводи сторін, надані на їх підтвердження докази, то ухвалені у справі судові рішення відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При повторному розгляді справи в апеляційному суді відповідач та його представник доводи скарги підтримали.

Представник позивача заперечував проти задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 12 грудня 2015 року на вул. Фрунзе в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Рено Логан» д/н НОМЕР_1 під керуванням відповідача та транспортного засобу «Мерседес Бенц», д/н НОМЕР_2 , під керуванням позивача, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

6 листопада 2015 року між ПрАТ «Страхова компанія АСКО ДС» та ОСОБА_2 був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8743882, з лімітом відповідальності за шкоду заподіну майну 50 000 грн.

6 листопада 2015 року між ПрАТ «Українська Акціонерна страхова компанії "АСКА" та ОСОБА_2 був укладений договір СТД № 3347703 добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з загальною сумою страхування 150 000 грн.

23 грудня 2015 року постановою Подільського районного суду м. Києва відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

Згідно зі звітом № 05Д/12/15 від 24 грудня 2015 року про оцінку матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Мерседес Бенс», д/н НОМЕР_2 , дійсна вартість автомобіля складає 725 113,52 грн, вартості відновлювального ремонту 119 542,19 грн, з урахуванням зношення складових вартість ремонту становить 66 440,88 грн, вартість матеріального збитку становить 66 440,88 грн., втрата товарної вартості 0 грн. (а.с.7-25, том 1).

Відповідно до платіжного доручення № 1622 від 12 січня 2016 року ПрАТ «Страхова компанія АСКО Донбас Північний» виплачено ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн.

ПрАТ «Українська Акціонерна страхова компанії "АСКА" виплачено

ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 16 440,88 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на положення статей 1192, 1194 ЦК України, вважав, що страховими компаніями здійснено страхове відшкодування у меншому розмірі, ніж реальні збитки, нанесені позивачу внаслідок ДТП, а тому така різниця підлягає стягненню з ОСОБА_2 як винуватця ДТП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається із звіту № 05Д/12/15 від 24 грудня 2015 про оцінку матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Мерседес Бенс», д/н НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту складає 119 542,19 грн. (том 1, а.с.12).

Тобто, реальною вартістю виконання робіт, необхідних для відновлення автомобіля є сума 119 542,19 грн., в той час як страхові компанії виплатили позивачеві тільки 66 440,88 грн., а тому він правомірно звернувся з позовом до суду про стягнення різниці між страховою виплатою та своїми реальними збитками на підставі ст.1194 ЦК України.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. а висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Доводи відповідача та його представника про те, що відповідач не зобов`язаний відшкодовувати вартість відновлювального ремонту в повному обсязі, оскільки на час пригоди автомобіль був зношений і відповідно страхові компанії правомірно відшкодували позивачу суму з урахуванням зношеності деталей, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Згідно з ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Крім того, згідно з Положеннями про порядок та умови проведення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 року № 1175, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, у якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей.

У п.п. 14, 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Судом встановлено, що позивачем під час ремонту використовувались нові вузли та деталі і позовні вимоги були заявлені, щодо відшкодування суми, необхідної для відновлення транспортного засобу.

Безпідставними є посилання апелянта на ту обставину, що позивач не мав права звертатися з позовом до нього, зважаючи на страхову суму автомобіля, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Посилання відповідача на те, що позивач відмовилась від ремонту транспортного засобу за рахунок страхової компанії на СТО, яку вказала страхова компанія, - на законність рішення не впливають.

Оскільки за Законом право вибору способу відшкодування шкоди належить потерпілій особі і вона має право відремонтувати свій автомобіль на спеціалізованій сертифікованій СТО, а не на тій станції, яку обере СК винної особи.

Доводи відповідача про те, що позивачу ремонт обійшовся дешевше, ніж визначено висновком, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що вони є недоведеними.

Відповідач та його представник при повторному розгляді справи в апеляційному суді не заявили клопотання про призначення судової експертизи на спростування наявного в справі та вищенаведеного висновку, а навпаки на неодноразові запитання головуючого про можливість завершити справу на наявних в ній доказах наполягали на завершенні дослідження доказів та переходу до судових дебатів.

Представник позивача в судовому засідання пояснив, що матеріали справи не містять доказів про те, що позивач відремонтувала в повному обсязі свій автомобіль.

Оскільки висновок експерта відповідачем не спростовано, останній зобов`язаний відшкодувати різницю між сумою, яка визначена експертом та необхідна для відновлення транспортного засобу і тими сумами, які виплатили страхові компанії.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги скаржнику не відшкодовується, так як скарга залишається без задоволення. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судові витрати.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальних збитків у розмірі 53 101,31 грн. залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20.12.2019 року.

Головуючий

Судді