Провадження №6/523/380/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2019 р. Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючий суддя Бабаков В.П.,

при секретарі Мельніченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку,-

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку за боржником ОСОБА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Приватний виконавець у судове засідання не з`явився.

На підставі ч.4 ст.440 ЦПК України суд вважає розглянути подання у відсутність приватного виконавця.

Вивчивши доводи подання, дослідивши матеріали справи та матеріали подання, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

На примусовому виконання у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича, знаходиться виконавчий лист № 2-2013/09 виданий 28.09.2009 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ « Райффайзен Банк Аваль» суму боргу за договором кредиту № 014/80054/74/888238 в розмірі 412 598,95 грн., а також судові витрати.

Постановою приватного виконавця від 30.07.2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 59412964.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 24.03.2008р., який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 2735562 та посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Гребенюк І.М., ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_4 вищезазначену квартиру, яка є предметом іпотеки відповідно договору Іпотеки від 04.03.2004 за реєстровим № 1829, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Гребенюк І.М..

Вказаний іпотечний договір зареєстровано у Державному реєстрі іпотек та накладено заборну відчуження.

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вказана квартира належить попередньому власнику ОСОБА_4 , що є порушенням умов іпотечного договору. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно містить інформація ( актуальна станом на 25.02.2017 року) про державну реєстрацію іпотеки на вказану квартиру, іпотекодавець ОСОБА_3 , іпотекодержатель ВАТ « Райффайзен Банк Аваль».

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст.63 ЗУ «Провиконавче провадження» звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи провадиться за відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Приватним виконавцем було встановлено, вищезазначена квартира, є майном, на яке може бути звернене стягнення, крім того, є предметом іпотеки, яким було забезпечено отриманий кредит.

У зв`язку з чим, приватний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до положень Цивільного кодексуУкраїни право власності на нерухоме майно виникає не з моменту підписання договору купівлі-продажу, чи отримання майна в інший спосіб передбачений законодавством, а з моменту державної реєстрації права власності на таке нерухоме майно.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Відповідно до ч.4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

За нормами ч. ч. 4, 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Нормами ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку» також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» та Законом України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Водночас, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Судом встановлено, що виконавчі дії приватним виконавцем вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості.

Згідно із Правовою позицією Верховного Суду України у справі за № 6-224цс16: Закон України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Крім того, суд враховує, що квартира, на яку приватний виконавець просить звернути стягнення, перебуває в іпотеці АТ «Райффайзен Банк Аваль», який вправі звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено Законом України «Про іпотеку». Проте, судом встановлено, що банк не звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звернення приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно, яке являється крайнім заходом, до вчинення приватним виконавцем усіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення суду, не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.440 ЦПК України, ст. 18,50,51,63 Закону України «Про виконавче провадження», Законом України « Про іпотеку»,-

УХВАЛИВ:

У поданні Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя: