Справа № 450/3687/18 Провадження № 2/450/594/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Гук О.П.

з участю представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми основного боргу у розмірі 546292,50 грн., 3% річних за незаконне використання коштів - 8194,40 грн., втрат від інфляції 8740,70 грн. та судових витрат 5632,30 грн. В обгрунтування позовоних вимог покликається на те, що він 10.04.2018 року надав ОСОБА_4 позику - грошові кошти в розмірі 19500,00 доларів США, що підтверджується власноруч написаною розпискою, згідно якої відповідач зобов`язувався повернути такі до 10.05.2018 року. Однак відовідач ухиляється від повернення суми боргу, уникає зустрічі та не відповідає на дзвінки. Позивач надіслав відповідачу письмові вимоги про повернення боргу в повному обсязі.

Ухвалою суду від 15.11.2018 року скасовано заходи забезпечення позову в частині арешту на земельну ділянку кадастровиий номер НОМЕР_1 площею 0,04 га, розташовану у АДРЕСА_1 , які накладені ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.11.2018 р.

Ухвалою суду від 15.11.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою від 13.12.2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 21.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою суду від 31.07.2019 року уточнені позовні вимоги залишено без розгляду, оскільки уточнення позовних вимог не передбачено вимогами ЦПК України, а згідно ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

В силу вимог ст. 126 ЦПК України, заяву про уточнення позовних вимог залишено з вказаних підстав, без розгляду.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні мотивам звернення до суду, та зазначили, що кошти не повернуті, надана стороною відповідача розписки на 500,00 доларів США не стосується вказаної позики. Розписка на 19500,00 доларів США написана відповідачем. Просили позов задоволити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, відзиву на позов не подав та пояснив, що відповідач був винен позивачу 500 доларів США, які повернув йому згідно розписки. Жодних інших боргів перед позивачем він не має, походження розписки на 19500 доларів США йому невідоме.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 10.04.2018 року ОСОБА_4 отримав в борг грошові кошти в розмірі 19500,00 доларів США у ОСОБА_3 , та зобов`язувався повернути вказані кошти до 10.05.2018 року, про що свідчить письмова розписка від 10.04.2018 року, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Якщо інше не встановлено договором або законом.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Позивач надав суду оригінал розписки про отримання відповідачем коштів на суму 19500 доларів, датовану 10.04.2018 року, яка за своєю природою є підтвердженням укладання договору позики та отримання відповідачем від позивача грошових коштів на вказану суму.

Сторона відповідача не скористалася правом подати відзив, у якому б вказала або заперечила походження розписки від 10.04.2019 року на 19500 доларів США, що позбавило можливості сторону позивача заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, яке повинно бути розглянуто в підготовчому судовому засіданні.

Крім того, доказів отримання позивачем розписки від 10.04.2018 року на 19500 доларів США не від особи відповідача суду не надано.

З оглянутого в судовому засіданні оригіналу розписки від 31.10.2018 року вбачається, що позивач отримав від відповідача 500 доларів США.

Покликання сторони позивача на те, що повернута сума боргу в розмірі 500 доларів США не стосується боргу в розмірі 19500 доларів США жодними доказами не підтверджена.

Зі змісту ч.2 ст. 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Великої Палати, що викладена у постанові від 16.01.2019року (справа № 373/2054/16-ц) при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Таким чином, з урахуванням простроченої суми, визначеної у іноземній валюті, 3% річних від простроченої суми складає 284,20 доларів США (19000 (сума боргу) *182 (дні прострочення) *3:100:365 (днів у році).

Разом з тим, щодо позовних вимог про стягнення з відповідача втрат від інфляції у розмірі 8740,00 грн. слід зазначити наступне.

За змістом ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року з наступними змінами і доповненнями, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Таким чином, норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

За висловленою позицією Верховного Суду у своєму рішенні від 08.02.2018 р. по справі № 662/928/15ц, інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно статті 1 Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до ст. 3 Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Таким чином, вимоги про стягнення інфляційних втрат на користь позивача є безпідставними, оскільки позика надавалася в доларах США.

Станом на час подачі позову до суду 08.11.2018 року офіційний курс гривні за даними НБУ становив 2789,69 грн. за 100 доларів США.

Таким чином, загальна сума боргу, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 складає суму основного боргу в розмірі 19000 доларів США, що є еквівалентом 530041,10 грн., та 3% річних від суми основного боргу в розмірі 284,20 доларів США, що еквівалентно 7928,30 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5379,69 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 524, 533, 625, 1046-1050 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 530041,10 гривень основного боргу та 7928,30 гривень 3% річних.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 5379,69 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації проживання АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Балтським РВ УМВС України в Одеській області 10.04.1997 року, ІНП НОМЕР_3 .

Відповідач:ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області 05.04.2006 року, ІНП НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 09.08.2019 року.

Суддя Мусієвський В.Є.