Дата документу 18.12.2019 Справа № 333/852/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/852/19 Головуючий у 1 інстанції Круглікова А.В.
Провадження № 22-ц/807/3356/19-2 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління поліції охорони в Запорізькій області на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2019 року за заявою Управління поліції охорони в Запорізькій області про прийняття додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління поліції охорони в Запорізькій області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління поліції охорони в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 206 085,54 грн. збитків, завданих внаслідок ДТП, 24 468,02 грн. індексу інфляції, 900 грн. вартості послуг з оцінки матеріальних збитків та 2 314, 54 грн. судового збору.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

05 вересня 2019 року Управління поліції охорони в Запорізькій області звернулося до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

В заяві просило суд ухвалити додаткове рішення про передачу пошкодженого автомобіля марки «KIA CEED SW» реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідачу Управлінню поліції охорони в Запорізькій області.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2019 року у задоволенні заяви Управління поліції охорони в Запорізькій області про прийняття додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Управління поліції охорони в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та ухвалити та ухвалити додаткове рішення, вирішити питання судових витрат.

ОСОБА_1 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Крім того, ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління поліції охорони в Запорізькій області закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 362 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга подана представником Управління поліції охорони в Запорізькій області Гостіщевою І.В., яка не є адвокатом, то відповідно до вимог ч.6 ст. 19, ч.ч. 1.2 ст. 60 ЦПК України, то вона не може представляти інтереси відповідача в апеляційному суді, підписувати та подавати в його інтересах апеляційні скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Пленуму Верховного Суду України у пункті 20 своєї постанови "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року N 14, роз`яснив, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК ( 1618-15 ); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Крім того, колегія суддів вважає за можливе зазначити наступне. За роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п.13-15).

У постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року " Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз`яснено, що постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду (ч.8 п.7).

З матеріалів справи вбачається та в оскаржуваній ухвалі зазначено, що під час судового розгляду справи питання щодо передачі пошкодженого автомобіля марки «KIA CEED SW», реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідачу не обговорювалося у судовому засіданні.

Від представника відповідача будь-яких заяв або клопотань з вимогою про вирішення зазначеного питання та передачу вищевказаного майна у власність особі, відповідальній за шкоду, не надійшло.

Також, суд першої інстанції, керуючись принципом диспозитивності та приймаючи до уваги право учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд дійшов до переконання про відсутність правових підстав для передачі відповідачу майна автомобіля марки «KIA CEED SW», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Враховуючи, що вказана вимога не була предметом спору під час розгляду справи по суті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ставить питання про закриття провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 362 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга подана представником Управління поліції охорони в Запорізькій області Гостіщевою І.В., яка не є адвокатом, то відповідно до вимог ч.6 ст. 19, ч.ч. 1.2 ст. 60 ЦПК України, то вона не може представляти інтереси відповідача в апеляційному суді, підписувати та подавати в його інтересах апеляційні скарги.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з підпунктом 18 пункту 1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України.

У підпункті 11 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України встановлено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у судах апеляційної інстанції здійснюється з 1 січня 2018 року.

Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Управління поліції охорони в Запорізькій області здійснюючи представництво органів державної влади, звернулося до суду з апеляційною скаргою 25 вересня 2019 року.

Порушуючи питання про закриття провадження, ОСОБА_1 помилково вважав, що з 01 січня 2018 року таку апеляційну скаргу може подавати виключно прокурор або адвокат, не врахував, що її подав представник в інтересах Управління поліції охорони в Запорізькій області, тобто органу державної влади, представництво якого у суді повинно здійснюватися виключно прокурорами або адвокатами лише з 01 січня 2020 року (абзац 2 підпункту 11 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України).

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Запорізькій області залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: