Дата документу 17.12.2019 Справа № 335/7407/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/7407/18
Провадження №22-ц/807/2987/19
Головуючий в 1-й інстанції - Соболєва І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Кримської О.М.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_19 , в особі представника - адвоката Мар`єнко Вікторії Юріївни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2019 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 15 липня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_19 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЗАПОРІЖАЗ», товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, зобов`язання припинити дії щодо визначення обсягу спожитого газу, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу, зобов`язання припинити дії щодо нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року до суду звернулись позивачі з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЗАПОРІЖАЗ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ», про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, зобов`язання припинити дії щодо визначення обсягу спожитого газу, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу, зобов`язання припинити дії щодо нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу з підстав не укладення договору «Про зняття показань будинкового вузла обліку газу, монтажу та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку». Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що позивачі є побутовими споживачами природного газу. У квартирах позивачів індивідуальні лічильники газу не встановлені, а квартири забезпечені газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі. До грудня 2017 року нарахування плати за спожитий газ Відповідач 2 проводив відповідно до норм споживання, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 203, в розмірі 3,3 кубометрів газу на одну зареєстровану особу. Проте, з грудня 2017 року відповідачі почали здійснювати облік спожитого газу за показниками лічильника, встановленого на три багатоквартирні будинки по АДРЕСА_1 відповідач 1 з власної ініціативи без погодження з мешканцями цього будинку, при цьому, порушуючи права позивачів як споживачів на безкоштовне встановлення приладу обліку в їх помешканнях. В результаті чого щомісячна норма нарахувань почала становити 8,64 і більше куб.м., газу на місяць на одну зареєстровану особу, тобто розмір оплати істотно збільшився і виявився неспівмірним із оплатою, яка нараховується споживачам, квартири яких ПАТ «Запоріжгаз» обладнало індивідуальними лічильниками газу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_19 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЗАПОРІЖАЗ», товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, зобов`язання припинити дії щодо визначення обсягу спожитого газу, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу, зобов`язання припинити дії щодо нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачі в особі представника - адвоката Мар`єнко Вікторії Юріївниподали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що дії Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЗАПОРІЖАЗ»щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам за адресою АДРЕСА_1 є незаконними, оскільки такі дії вчинені з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу, без узгодження зі співвласниками будинку та балансоутримувачем. Встановлення загальнобудинкового лічильника ставить у нерівне становище побутових споживачів вказаних будинків перед іншими побутовими споживачами багатоквартирних будинків, які обладнані індивідуальними лічильниками, що порушує вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів».

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що ПАТ «Запоріжгаз», будучи Оператором ГРМ, здійснив встановлення ЗВОГ, і вказані дії узгоджується з нормами законодавства України, оскільки такі дії спрямовані виключно на забезпечення обліку природного газу за об`єктами споживання природного газу побутових споживачів. Дії ТОВ «Запоріжгаз збут» не можуть вважатись такими, що порушували права та інтереси споживачів, в частині неправильного обліку природного газу, до моменту, поки не буде визнано протиправними відповідні дії ПАТ «Запоріжгаз» як Оператора ГРМ, на якого законодавством в імперативному порядку покладено обов`язок здійснення обліку природного газу, зокрема за об`єктами споживання побутових споживачів. ТОВ «Запоріжгаз збут» не отримує дані щодо обсягів споживання природного газу побутовими споживачами безпосередньо від побутових споживачів, а отримує їх лише опосередковано, тобто через ПАТ «Запоріжгаз». Тому за відсутності належних і допустимих доказів щодо неправомірності нарахованих обсягів природного газу Оператором ГРМ, всі дані щодо обсягів споживання природного газу є правомірними. Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 1 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 Закону № 3533-VI зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21.12.2017 № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Цим же Законом № 2260-VIII від 21.12.2017 статтю 2 доповнено новою частиною другою наступного змісту: «З метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Отже, на момент встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу (10.11.2017 ), обов`язкова згода співвласників багатоквартирного будинку не передбачалась. Така норма введена в дію з 20.01.2018, на підставі Закону України № 2260-VIII від 21.12.2017 .

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Позивачі є співвласниками квартир в багатоповерхових будинках, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 та є споживачами газу, оскільки відповідно на них відкриті особові рахунки за відповідними адресами.

В квартирах позивачів індивідуальні лічильники газу не встановлені, а квартири забезпечені газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі.

На виконання вимог Закону України №3533 від 16.06.2011 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», за адресою АДРЕСА_1 відповідно до Тимчасового положення за ініціативи та кошти ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ», встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу. З моменту введення в експлуатацію лічильника споживачам будинку, а саме з 01.12.2017 року нарахування обсягів спожитого природного газу здійснюється згідно показників загальнобудинкового лічильника газу.

Цей вузол обліку було встановлено з порушенням порядку, визначеного ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» без відповідних рішень зборів співвласників.

З 01.09.2017 року будинки по вул. Військбуд обслуговуються ТОВ «Управляюча компанія «Мрія».

За інформацією ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» згідно з їх листом від 27.04.2018 № М-0560-Ш між ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» та ПАТ «Запоріжгаз» договірні відносини щодо зняття показань лічильника, або будь-яких інших питань відсутні, а встановлення вузла обліку природного газу на будинок АДРЕСА_1 здійснено ПАТ «Запоріжгаз» без узгодження з ТОВ «Керуюча компанія «Мрія».

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1023-XII держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону № 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон № 1875-IV), цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону № 1875-IV уцьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1875-IV державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону № 1875-IV, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону № 1875-IV, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом № 3533-VI.

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

ПАТ "Запоріжгаз" є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р "Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу", газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту "а" пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.)

Установлено, що позивачі є споживачами природного газу, а відповідач ПАТ "Запоріжгаз"- Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: "споживач" - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про ринок природного газу" та Кодексі ГРС.

Суд установив, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV "Ціна, порядок обліку та оплати природного газу", розділом V "Права та обов`язки споживача" та розділом VІ "Права і обов`язки постачальника".

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ "Запоріжгаз" взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 "Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу" (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року.

Встановлення індивідуальних лічильників позивачам, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачам індивідуальних лічильників забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Зі змісту статті 6 Закону № 3533-VI вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

В цій справі відсутня згода співвласників багатоповерхових будинків АДРЕСА_1 на встановлення загальнобудинкового лічильника газу. Навпаки споживачі природного газу в цих будинках (позивачі у справі) повідомляли постачальників газу про необхідність встановлення індивідуальних лічильників. А тому до моменту їх встановлення облік газу повинен здійснюватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України (абзац 2 ч.1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»).

В даному спорі самовільне встановлення газопостачальником загальнобудинкового лічильника газу не має жодного правового значення у правовідносинах сторін і не повинно впливати на розмір плати за спожитий газ.

Висновки апеляційного суду ґрунтуються на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року справа № 214/2435/17 пров. № 14-347цс18.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

За ч.3 ст.137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судові витрати понесені ОСОБА_22 на правничу допомогу підтверджуються договором про надання правової допомоги №377/ш від 18.06.2018 року; випискою з ЄДР юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю; профайлом адвоката; розрахунком витрат на правову допомогу; квитанціями про сплату правових послуг від 18.06.2018 року та 20.06.2018 року.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено в повному обсязі з відповідачів на користь ОСОБА_22 підлягає стягнення сума понесених витрат на професійну правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_19 , в особі представника - адвоката Мар`єнко Вікторії Юріївнизадовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2019 рокуу цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_19 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЗАПОРІЖАЗ», товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, зобов`язання припинити дії щодо визначення обсягу спожитого газу, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу, зобов`язання припинити дії щодо нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу - задовольнити.

Визнати протиправними дії ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» щодо позивачів в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу, виходячи із показників загально будинкового вузлу обліку газу.

Визнати протиправними дії ТОВ «Запоріжгаз збут» щодо позивачів в частині нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу.

Зобов`язати ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» припинити дії щодо позивачів в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу, виходячи із показників загально будинкового вузлу обліку газу.

Зобов`язати ТОВ «Запоріжгаз збут» припинити дії щодо позивачів в частині нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу.

Зобов`язати ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» та ТОВ «Запоріжгаз збут» здійснити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_19 перерахунок плати за газ починаючи з грудня 2017 року виходячи із діючих норм споживання газу для громадян в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.

Стягнути з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» на користь ОСОБА_22 понесені судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Стягнути з ТОВ «Запоріжгаз збут» на користь ОСОБА_22 понесені судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 21 грудня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: І. В. Кочеткова

О. М. Кримська