П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

головуючого судді-доповідача Никифоряка Л.П.

суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу що виникла із трудових правовідносин за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління», за участі третьої особи виконуючого обов`язки директора Бороха Андрія Степановича про поновлення на роботі та виплату середньої зарплати за час вимушеного прогулу, в якій подана апеляційна скарга Комунальним підприємством «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 травня 2019 року (головуючий у 1 інстанції Данелюк О.М.),

В С Т А Н О В И В:

12 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» /далі Підприємство/ про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на Підприємстві фактично не відбулось скорочення штату працівників та були відсутні підстави для звільнення. Також Підприємство не дотрималось порядку вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва, щодо інформування про намічуване звільнення первинної профспілкової організації членом якої є ОСОБА_1 і не отримано згоди профспілки на звільнення, та працівнику не запропоновано іншу роботу. Також порушенням позивач вважав те, що звільнення відбулось до моменту скорочення чисельності працівників, визначеному у відповідному наказі.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24 травня 2019 року позовні вимоги задоволено. Суд виходив з того, що відповідач своєчасно поінформував первинну профспілкову організацію членом якої є ОСОБА_1 про наступне звільнення працівника, вжив заходів направлених на забезпечення зайнятості працівників, які підлягали вивільненню та виконав вимоги законодавства і запропонував іншу роботу на Підприємстві.

Разом з тим, суд вважав, що в порушення порядку вивільнення працівника ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням чисельності працівників було порушено права працівника, оскільки згідно Наказу Підприємства «Про проведення організаційно-штатних заходів по скороченню чисельності і штату працівників» від 12 липня 2017 року № 174 зміни до штатного розпису та скорочення посад планувалось здійснити з 01 жовтня 2017 року, а фактично позивача безпідставно звільнено з 14 вересня 2017 року. Наслідком вказаного порушення суд першої інстанції вважав поновлення працівника на попередній посаді та стягнення з працедавця середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

В апеляційному порядку судове рішення оскаржив відповідач, в апеляційній скарзі просив рішення скасувати та в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що висновки суду про порушення працедавцем порядку вивільнення працівника ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням чисельності працівників не відповідають дійсним обставинам у справі, оскільки звільнення ОСОБА_1 14 вересня 2017 року відбулося після спливу двох місяців з часу персонального попередження про наступне вивільнення та Підприємством дотримано всіх вимог щодо порядку звільнення.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до неправильного визначення судом способу захисту прав позивача, оскільки поновлення ОСОБА_1 на посаді майстра трамвайного господарства є неможливим через те, що Підприємство більше не надає послуги з перевезення пасажирів трамваями та посади майстра трамвайного господарства в КП «КТПУ» вже не існує.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Згідно відзиву всі документи на які спирається відповідач сфальсифіковані, а також звільнення позивача є незаконним, оскільки засідання первинної профспілкової організації членом якої є ОСОБА_1 відбулося без її участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Підприємства, пояснення позивача та її представника, за відсутності третьої особи повідомленого про час та місце судового розгляду належним чином про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Наказом № 182 від 05 серпня 1988 року ОСОБА_1 прийнято на посаду водія трамваю /а.с.4/.

12 червня 2017 року на підставі наказу № 146/1 прийнято рішення щодо скорочення чисельності і штату працівників Підприємства/а.с.21/.

Згідно змісту повідомлення від 12 червня 2017 року про скорочення чисельності та штату працівників поінформовано голову профспілкового комітету КП «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» /а.с.22/.

Наказом № 174 від 12 липня 2017 року внесені зміни до штатного розпису КП «КТТУ» з 01 жовтня 2017 року в тому числі про скорочення посади водія трамваю, яку займала позивач та з яким позивача ознайомлено під розпис також вбачається скорочення посади водій трамваю згідно наданих відповідачем штатних розкладів та звітів чисельності та фонду оплати праці працівників КП «КТУ» станом на 01 січня 2017 року, 1 травня 2017 року та 01 жовтня 2017 року /а.с.6, 26-27, 122, 123, 124, 125, а.с. 48-56, 60-67, 72 том ІІ/.

14 липня 2017 року ОСОБА_1 ознайомилась з попередженням про скорочення штату працівників від 13 липня 2017 року та погодилась на одну із запропонованих посад, а саме електромонтера т/п /а.с.7/.

Профспілкова організація працівників житлово-комунального господарства згідно виписки із протоколу від 15 серпня 2017 року дала згоду адміністрації Підприємства на звільнення ОСОБА_1 з посади майстра у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України та неможливістю переведення на іншу роботу /а.с.31/.

Відповідно до попередження про скорочення штату працівників (повідомлення-пропозиція) від 14 вересня 2017 року ОСОБА_1 запропоновані посади які були в наявності на день попередження: кондуктор тролейбуса, водій тролейбуса, слюсар-електрик тролейбусного депо та слюсар з ремонту автомобілів, від яких остання відмовилась /а.с.8/

14 вересня 2017 року на підставі наказу № 64 ОСОБА_1 звільнено з посади майстра трамвайного господарства водій трамваю у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України /а.с.5/.

За змістом довідки Підприємства № 08/850 від 30 жовтня 2017 року станом на 14 вересня 2017 року загальна чисельність вакансій: кондуктор тролейбуса, водій тролейбуса, слюсар-електрик тролейбусного депо та слюсар з ремонту автомобілів /а.с.36/

Згідно протоколу Донецької обласної організації профспілки працівників ЖКГ, МП, ПОН, Первинної профспілкової організації комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» № 49 від 05 грудня 2019 року надано згоду на звільнення ОСОБА_1 майстра трамвайного господарства, за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників /а.с. 92-95 том ІІ/.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зробив висновок про те, що підтверджено порушення права ОСОБА_1 трудовий договір з якою припинений раніше ніж планувалось та станом на 14 вересня 2017 року фактично були відсутні правові підстави для звільнення.

У даній справі сторони не заперечували встановлених судом обставин та не оскаржували рішення суду в частині підстав звільнення та щодо виконання роботодавцем вимог законодавства про виконання обов`язку запропонувати працівнику іншу роботу на Підприємстві.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції в частині вимог що стали предметом оскарження не повно з`ясував обставини у справі та неправильно застосував норми матеріального права.

Так, при розгляді справи суд першої інстанції з`ясував, що підставою для звільнення ОСОБА_1 стало скорочення чисельності і штату працівників Підприємства.

З урахуванням положень пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини 2 статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

За обставинами справи позивачем не підтверджено обставин щодо порушення її права зайняти запропоновану посаду електромонтера т/п, оскільки працівник не відповідала вимогам до цієї посади за своєю освітою та фахом, та ці висновки не були предметом апеляційного оскарження. Від решти запропонованих вакантних посад позивач відмовилась.

Також за результатами перевірки обставин встановлених судом першої інстанції в цій частині встановлено, що Підприємством повною мірою дотримано порядку при звільненні працівника у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників.

Та відмінність в датах щодо планового скорочення чисельності та штату працівників з 01 жовтня 2017 року та фактичного звільнення працівника з 14 вересня 2017 року не призвели до порушення прав позивача, оскільки скорочення чисельності та штату працівників на Підприємства відбулось та останнє в спірний період з 01 серпня 2017 року перестало надавати послуги з перевезення пасажирів трамваєм, також дотримано строків попередження про наступне звільнення.

Разом з тим, відповідно до пункту 10 частини другої статті 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом.

Пунктом 10 частини першої статті 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України. Установивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез`явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез`явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

В апеляційному суді сторони обґрунтовували свої вимоги тим, що при отриманні згоди профспілкової організації не було дотримано всіх процедур що передбачені законодавством та з метою спростувати всі наявні сумніви та захисту прав працівника на звернення суду отримано протокол Донецької обласної організації профспілки працівників ЖКГ, МП, ПОН, Первинної профспілкової організації комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусного управління» № 49 від 05 грудня 2019 року за змістом якого підтверджено згоду на звільнення ОСОБА_1 майстра трамвайного господарства, за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Підприємства.

Суд першої інстанції захист прав позивача пов`язував із тим, що мало місце порушення прав працівника, яку звільнили в строк відмінний від того що зазначений в наказі про скороченням чисельності та штату працівників.

Однак такі висновки не ґрунтуються на встановлених у справі обставинах, оскільки працівника було завчасно попереджено про звільнення, запропоновано наявні на Підприємстві вакантні посади, та підтверджено згоду на звільнення профспілкової організації, що свідчить про відсутність порушення яке би давало право працівнику на його поновлення на роботі.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в позові.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 травня 2019 року скасувати.

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» про поновлення на роботі та виплату середньої зарплати за час вимушеного прогулу.

Роз`яснити, що відповідач - Комунальне підприємство «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» має право звернутись до суду про компенсування судових витрат у порядку, встановленому кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2019 року

Судді: