РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Кострової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 . АДРЕСА_4 ), третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (, м. Харків вул. Чернишевського б. 55) про позбавлення батьківських прав, призначення піклувальником та визначення місця проживання дітей,-

встановив:

Позивач , ОСОБА_1 , звернувся у суд з позовом до відповідача , ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в якому позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав у відношенні дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також призначити позивача піклувальником дітей та визначити місце проживання дітей із позивачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у нього з відповідачкою був укладений шлюб, який розірваний за рішенням суду. Він має двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матер`ю яких є ОСОБА_2 , діти після розірванню шлюбу проживають із матір`ю. Матір дітей - ОСОБА_2 не надає можливості отримати дітям освіту, постійно придумує їм хвороби та не лікує їх, вчиняє по відношенню до дітей психологічне, економічне та фізичне насильство, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, внаслідок чого повинна бути позбавлення батьківських прав.

Позивач є батьком з великої літери, що підтверджується наданими ним документами, має місце проживання та дохід, тому просить визначити місце проживання дітей із ним та призначити його піклувальником його дітей.

Відповідач - ОСОБА_2 , через уповноваженого представника, проти задоволення позову заперечувала, подавши відзив. При цьому зазначила, що вона піклується про дітей, які проживають з нею після розірванню шлюбу. Позивач же не має постійного місця проживання та роботи, аліменти на дітей не сплачує, при цьому за висновком фахівця вона не вчиняє по відношенню до дітей насильства, тоді як навпаки зустрічі позивача із дітьми мають ознаки психологічного насильства. На теперішній час вона із дітьми виїхала до Ізраїлю де вони мають місце проживання, вона має роботу, а діти навчаються у школі.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала письмові пояснення, в яких зазначає, що просить справу слухати без участі представника третьої особи.

Також позивачем надана до суду відповідь на відзив.

Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, свідчення свідка ОСОБА_5 , дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 27 березня 2009 року у Відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №439, розірвано .

Батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 та серія НОМЕР_4 .

Сторони мешкають окремо. Згідно висновку Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей Харківської міської ради від 11.12.2014 року, як представника органу опіки та піклування, визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , разом із матір`ю ОСОБА_2 . Діти по теперішній час проживають із матір`ю.

Згідно відповідей Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №52 ХМР Харківської області ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (надалі діти) протягом 2017/2018рр. навчального року з 01.09.2017р. по 27.04.2018р. були відсутні 87 днів, у зв`язку із хворобою та сімейними обставинами. Також за довідками Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №170 діти в період 02.05.2018р. по 25.05.2018р. не відвідували занять у школі.

За інформацією Харківської міської дитячої поліклініки №23 №715 від 16.05.2018р. діти неодноразово у період з 27.09.20017р. по 11.05.20018р. , були відсутні в школі у зв`язку із захворюваннями органів дихання ( у листі зазначені діагнози ).

Із наданих документів вбачається, що діти не відвідували школу з поважних причин, мати піклується про здоров`є дітей, звертаючись для лікування дітей до поліклініки. Посилання позивача на відсутність у дітей захворювань та штучне створення захворювань, є лише припущенням, яке не ґрунтується на медичних документах.

Ті обставини, що за відеозаписом наданим позивачем до дітей не були допущені працівники швидкої невідкладної медичної допомоги, яких викликав позивач дізнавшись, що діти не відвідують школу, у зв`язку із захворюваннями, не свідчить по ухилення матері від своїх батьківських обов`язків.

Так, відповідно до ЗУ «Про екстрену медичну допомогу» екстрена медична допомога - медична допомога, яка полягає у здійсненні працівниками системи екстреної медичної допомоги відповідно до цього Закону невідкладних організаційних, діагностичних та лікувальних заходів, спрямованих на врятування і збереження життя людини у невідкладному стані та мінімізацію наслідків впливу такого стану на її здоров`я.

Тобто така допомога надається в екстрених, невідкладних випадках, в інших випадках особи звертаються до поліклініки та необхідності лікарні. Наявність надання дітям екстреної, невідкладної допомоги суду не надано.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків.

Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.

Згідно висновку департаменту служб у справах дітей виконкому ХМР №84 від 23.01.2019р., позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визнано доцільним.

Відповідно ч.5,6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно ч.1,ч.2. ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом враховано, що висновок було складено без участі матері, на підставі пояснень батька та інформації зі школи про пропуск занять дітьми.

Однак як встановлено судом, діти не відвідували заняття з поважних причин. Тобто вказаний висновок є необ`єктивний, фактично сформульований за позицією позивача та не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Також, з наданих суду документів та пояснень представника відповідача, вбачається, що ОСОБА_2 разом із дітьми 05.09.2018р. виїхала до Ізраїлю. Виїхала без згоди батька за довідкою від державної виконавчої служби про наявність у позивача заборгованості зі сплати аліментів за пів року. Діти з 03.10.2019р. навчаються у державній школі «Ахдут», мати дітей з 14.10.2018р. працює у приватній компанії по надання послуг з догляду та соціального забезпечення.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів винної поведінки відповідачки та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей суду не надано.

Жорстокого поводження матері по відношенню до дітей суду також не надано.

Позивач неодноразово звертався із повідомленнями про жорстоке поводження ОСОБА_2 по відношенню до дітей. Однак наявність таких повідомлень не є доказом жорстокого поводження відповідачки по відношенню до дітей.

Так, за протоколом №11 засідання постійно діючої робочої комісії Київського району м.Харкова з питань координації дій щодо запобігання та протидії домашнього насильства від 16.05.2018р. вирішено, що психологічного насильства стосовно дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 не вчиняє .

Також за висновком за результатами опитування, проведеного 19.06.2018р. кандидатом психологічних наук, доцентом, професором кафедри педагогіки та психології Харченко С.В. , відповідного звернення голови постійно діючої робочої комісії Київського району м.Харкова з питань координації дій щодо запобігання та протидії домашнього насильства, в ході якого були опитані в тому числі діти, не було виявлено психологічного, фізичного, економічного насилля з боку матері- ОСОБА_2 по відношенню до дітей.

Крім того, у висновку зазначено, що психологічний розвиток дітей відповідає їх віку, діти обізнані, речення будують грамотно, отримують медичну допомогу та допомогу інших спеціалістів. Ставлення у дітей до матері позитивне, ставлення до батька негативне. Налаштування матері дітей проти батька - не виявлено.

Враховуючи сукупність досліджених доказів, суд приходить до висновку про відсутність підстав про позбавлення відповідачки батьківських прав по відношенню до дітей.

Показання надані у якості свідка ОСОБА_5 не є доказом невиконання відповідачем своїх батьківських прав по відношенню до дітей чи жорстокого проводження із дітьми, оскільки свої покази свідок надавав зі слів інших осіб. Крім того, ОСОБА_5 постійно у чисельних справах представляв інтереси ОСОБА_1 , а також а висловив своє негативне ставлення до відповідачки.

Надані суду документи та судові рішення свідчать лише про неприязні відносини між колишнім подружжям. За відзивом та поясненнями представника відповідача, відповідачка боїться позивача, оскільки він по відношенню до неї та її сім`ї вчиняє протиправну поведінку, що підтверджується вироком Київського районного суду м.Харкова від 23.05.2017р.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Позивачем надані суду документи датовані 2013-2014рр., які не мають значення для розгляду даної справи, оскільки відомості які там відображені стосуються періоду коли сторони проживали разом, у зареєстрованому шлюбі.

Враховуючи, що органом опіки та піклування визначено місце проживання дітей із матір`ю, з урахуванням прийнятих судових рішень та висновку за результатами опитування, проведеного кандидатом психологічних наук, доцентом, професором кафедри педагогіки та психології Харченко С.В. , суд не вбачає підстав для визначення місця проживання дітей із позивачем.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За ч.1 ст. 243 СК України опіка , піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Враховуючи, що у дітей є матір та батько, які в силу закону повинні піклуватися про них, встановлення піклування над дітьми та призначення батька їх піклувальником - відсутні.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 . АДРЕСА_4 ), третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (, м. Харків вул. Чернишевського б. 55) про позбавлення батьківських прав, призначення піклувальником та визначення місця проживання дітей - відмовити.

Апеляційнаскарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з

дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 14.08.2019р.

Суддя Бородіна Н.М.