ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/968/19 Номер провадження 22-ц/814/3044/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 вересня 2019 року у складі судді Андрієць Д.Д.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ «Житлорембудсервіс» про встановлення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и в:

В лютому 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками, виділивши їй у користування житлову кімнату «5» площею 11,75 м2 та кладову площею 1,17 м2 та кладову «6» площею 0,71 м2, всього в користування виділити приміщень площею 20,95 м2, що на 0,83 м2 менше, ніж належить на ідеальну частку Ѕ частини квартири, при цьому зазначена частка по відношенню до загальної площі приміщень квартири становить 481/1000 (20,95:43,56) замість 500/1000(1/2) частини квартири; виділити ОСОБА_1 у користування частину житлової кімнати «4» площею 13,42 м2 та балкон площею 0,82 м2, всього в користування виділити приміщень площею 22,61 м2, що на 0,83 м2 більше, ніж належить на її ідеальну частку Ѕ частини квартири, при цьому зазначена частка по відношенню до загальної площі приміщень спірної квартири становить 519/1000 (22,61:43,56) замість 500/1000 (1/2) частини квартири.

Залишити у спільному користуванні співвласників коридор «1» площе. 4,52 м2, коридор площею 2,40 м2, вбиральню (сполучену) «2» площею 2,77 м2 та кухню «3» площею 6,00 м2, загальною площею 15,69 м2.

Зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок провести наступне переобладнання: а) житлову кімнату «4» розділити перегородкою з дверними блоками для влаштування коридору та кладової.

Позов мотивовано тим, що вони з відповідачем є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Згідно заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 квітня 2015 року за нею визнано право власності на Ѕ частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Таким чином, кожному співвласнику належить по Ѕ частині квартири. Після смерті їх матері - ОСОБА_3 між сторонами у справі склались неприязні відносини та виникло питання про розподіл особових рахунків по оплаті комунальних послуг. На її неодноразові пропозиції відповідач ОСОБА_1 відмовляється вирішувати житлові питання в добровільному порядку, що порушує її права співвласника. Вказує, що в позасудовому порядку вона позбавлена можливості вирішити питання щодо порядку користування спірною квартирою і подальшого поділу особового рахунку, оскільки вона не має доступу до квартири, а відповідач ігнорує її телефонні дзвінки, відмовляється спілкуватись з цього питання.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

Виділено ОСОБА_2 в користування на Ѕ частину квартири - житлову кімнату «5» площею 11,75 м2 та кладову, площею 0,71 м2..

Виділено ОСОБА_1 в користування на Ѕ частину квартири - житлову кімнату «4» площею 16,99 м2 та балкон площею 0,82 м2.

В спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишено: вбиральню (сполучену) площею 2,77 м2, коридор площею 4,52 м2, кухню площею 6 м2.

В іншій частині вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 2000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 , покладено на відповідача.

Рішення мотивоване наявністю підстав для встановлення судом порядку користування спірною двокімнатною квартирою, яка перебуває у спільній частковій власності сторін, оскільки домовленості щодо порядку користування спільним майном між ними досягнуто не було.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити ухвалу про закриття провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 377 ЦПК України (в зв`язку з відсутністю предмета спору).

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачем не доведено та не надано доказів того, що відповідач дійсно чинить перешкоди у доступі до квартири.

Вказує, що твердження позивача про те, що відповідач постійно мешкає у спірній квартирі не відповідає дійсності, оскільки після смерті матері вона змушена була перебратися в будинок АДРЕСА_1 .

Зазначає, що вона вже давно готова вирішити питання про проведення розподілу спірної квартири для того, щоб і позивач несла витрати за оплату комунальних послуг.

Окрім того посилається на те, що позивач свідомо приховала від суду інформацію про те, що у 2005 році відповідач перепланувала спірну квартиру, зокрема, зроблено дверний прохід з кімнати 4 прямо до кухні, розширено кухню, а стіни між ванною і туалетом та коридором було розібрано, вхід в кухню і ванну кімнату із коридору повністю перегороджений. Отже, вхід в приміщення кухні та туалету з ванною для відповідача на даний час повністю закритий. Висновок експерта був зроблений без обстеження квартири, оскільки позивач усвідомлювала те, що перепланування квартири може викликати ускладнення у встановленні порядку користування квартирою.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Іншими учасниками справи рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 квітня 2015 року визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 40001994 від 02.07.2015 року право власності на вказану частину квартири було зареєстровано за ОСОБА_2 30.06.2015 року за № 10257409 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 22543397 від 02.07.2015 року.

Відповідач ОСОБА_1 , яка є сестрою позивача, фактично є спадкоємцем Ѕ частини вищевказаної квартири після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , прийняла спадщину, однак своїх спадкових прав на вказане нерухоме майно у встановленому порядку не оформила.

Згідно технічного паспорту спірна квартира загальною площею 43,56 м2 в цілому складається з двох житлових кімнат житловою площею 28,74 м2 , в тому числі «4» (перша) кімната площею 16,99 м2, «5» (друга) кімната площею 11,75 м2, кухні площею 6 м2, вбиральні (сполученої) площею 2,77 м2, коридору площею 4,52 м2, кладової площею 0,71 м2, балкону площею 0,82 м2.

Висновком № 84-18 від 20 листопада 2018 року за результатами проведення будівельно-технічного дослідження спірної квартири встановити порядок користування приміщеннями квартири між співвласниками в суворій відповідності з розмірами ідеальних часток співвласників не представилося можливим виходячи з розміщення та розмірів приміщень квартири, оскільки необхідно буде виконати переобладнання, пов`язані з переносом перегородок, що являється недоцільним. Судовий експерт дав можливий варіант встановлення порядку користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1 (бувша - АДРЕСА_1 ) між співвласниками шляхом зменшення кімнати «4» площею 16,99 м2 до розміру 13,42 м2 та створення коридору площею 2,40 м2 та кладової площею 1,17 м2 за рахунок зменшення площі кімнати «4».

На даний час між сторонами існує спір щодо порядку користування спільною квартирою, який в позасудовому порядку ними не вирішений.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що визначений експертом варіант порядку користування квартирою не може бути застосований судом, оскільки передбачає встановлення порядку користування приміщеннями квартири, яких на час постановлення судового рішення не існує, а тому, виходячи з принципу розумності, суд вважав за можливе встановити інший порядок користування квартирою АДРЕСА_1 .

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України).

За правилами частин першої-другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14, постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 526/2101/15-ц.

За змістом статті 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦПК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки, спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, то суд правильно вважав за можливе виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Як роз`яснено в пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки судом встановлено наявність спору між сторонами з цього приводу.

Суд також дійшов обґрунтованого висновку щодо виділення ОСОБА_2 в користування на Ѕ частину квартири житлову кімнату «5» площею 11,75 м2 та кладову, площею 0,71 м2, виділення ОСОБА_4 в користування на Ѕ частини квартири житлову кімнату «4» площею 16,99 м2 та балкон площею 0,82 м2, залишивши в спільному користуванні вбиральню площею 2,77 м2, коридор площею 4,52 м2, кухню площею 6 м2, оскільки такий порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного співвласника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватись на припущеннях.

Натомість, стверджуючи про здійснені переобладнання спірної квартири, що на думку заявника унеможливлюють встановлений судом порядок користування сторонами спільним майном, доказів на підтвердження цих обставин ОСОБА_1 суду не надала.

Наявна в матеріалах справи копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 в місті Кременчуці Комунального підприємства Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради та висновок експерта № 84-18 від 20 листопада 2018 року таких змін, як зазначено в апеляційній скарзі, не містять, інших доказів по справі сторонами не надано.

До того ж відповідачці судом виділено кімнату «4» площею 16,99 м2 з балконом, тому її твердження про неможливість доступу до кухні та ванної кімнати через проведене перепланування з улаштуванням входу до цих приміщень саме з кімнати «4», є здебільшого надуманими.

Доводи апеляційної скарги щодо закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, є необґрунтованими, оскільки за відсутності належних та допустимих доказів досягнення між сторонами домовленості (договору) про порядок користування квартирою, що є їхньою спільною частковою власністю, підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі не має.

Інші доводи апеляційної скарги не відносяться до предмета доказування по справі і до уваги колегією суддів не беруться.

Встановлено, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційним судом не вбачається.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна