Постанова

Іменем України

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа №377/1246/16

провадження №61-33432св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 17 березня 2016 року у складі судді Малишенко Т. О. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів Сліпченка О. І., Білоконь О. В., Іванової І. В.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк), в якому просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк»на його користь суму вкладу та нараховані відсотки за договором від 27 грудня 2012 року у розмірі 51 050,29 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 1 532 019,20 грн; за договором від 27 грудня 2012 року у розмірі 20 172,60 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 605 379,73 грн.

Позов мотивовано тим, що 27 грудня 2012 року між банком та позивачем укладено договір (Вклад «Стандарт на 12 міс.»), за умовами якого останній передав суму вкладу у розмірі 20 000 доларів США строком до 27 грудня 2013 року зі сплатою 10,0 % річних, а 07 жовтня 2013 року збільшив суму вкладу на 30 613,49 доларів США.

27 грудня 2012 року сторонами укладено другий договір (Вклад «Стандарт на 12 міс.»), за умовами якого позивач передав банку суму вкладу у розмірі 20 000 доларів США строком до 27 грудня 2013 року зі сплатою 10,0 % річних.

Вказані договори були укладені у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Севастополі.

24 грудня 2014 року позивач звернувся до банку із заявою про відмову у продовженні строку вкладів за вищевказаними договорами та просив повернути грошові коштів, на що отримав відмову з посиланням на припинення діяльності банку на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополі у зв`язку з їх тимчасовою окупацією.

Такі дії відповідача є необґрунтованими та порушують права позивача, банк не виконує договори щодо повернення депозитних коштів, що є підставою для їх стягнення з нарахованими відсотками в судовому порядку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Суди розглядали справу неодноразово.

Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 17 березня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ«ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу та нараховані відсотки за депозитним договором (Вклад «Стандарт 12 міс.») від 27 грудня 2012 року у розмірі 51 050,29 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 1 532 019,20 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ«ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу та нараховані відсотки за депозитним договором (Вклад «Стандарт 12 міс.») від 27 грудня 2012 року у розмірі 20 172,60 долара США, що за курсом Національного банку України становить 605 379,73 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи містять належні і допустимі докази на підтвердження позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 01 серпня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатами нового апеляційного розгляду, ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав суду оригінали договорів та платіжних доручень, у тому числі довідку банку про збільшення суми вкладу на 30 613,49 доларів США, що підтверджє внесення грошових коштів на рахунок банківської установи для зарахування на його рахунок.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи були безпосередньо перевірені колегією в судовому засіданні та не спростували висновки суду, які викладені в рішенні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та відмовити у позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи судами не звернуто увагу на те, що на підтвердження позовних вимог позивачем було надано неналежні докази, не надано оригіналів договорів та будь-якого документа, що підтверджує внесення грошових коштів на рахунок банківської установи для зарахування на рахунок позивача. Надані позивачем документи не містять необхідних реквізитів, які підтверджують їх справжність, зокрема у копіях договорів відсутні оригінальні (мокра печатка) та підпис уповноваженого працівника банку. Копія довідки від 04 травня 2014 року є неналежним доказом, а оригінал суду не подавався. В матеріалах справи відсутні квитанції про внесення коштів у розмірі 30 613,49 доларів США.

Крім того, відповідач послався на те, що судами не враховано тих обставин, що відповідач не мав можливості здійснювати банківську діяльність на території Автономної Республіки Крим, оскільки вона визначена як тимчасово окупована територія та окупаційна влада з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ» ПАТ КБ «Приватбанк».

Банк втратив свої активи на території АР Крим, не має доступу до свого майна, призначеного для діяльності банківської установи на цій території, а також не має доступу до створених у відповідних відділеннях банку на цій території документів - договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси тощо.

У зв`язку з наведеним, банк посилається на те, що зобов`язання за укладеними з позивачем договорами повинні виконуватись автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» (що створений Російською Федерацією) за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим.

Вимагаючи стягнути з банку грошову суму, позивач не довів, що вказані кошти не були йому виплачені державними та недержавними установами Російської Федерації за аналогічними підставами.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою та витребувано справу із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених норм, касаційні скарги разом з цивільною справою передано до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу позивачем до суду не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК Україниза договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК Українидоговір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК Україниврегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Аналіз норми статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.

Суди установили, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за договорами банківського вкладу від 27 грудня 2012 року.

Факт укладення вказаних договорів депозиту та внесення в касу ПАТ КБ «Приватбанк» грошових сум у розмірі 20 000 доларів США за кожним з вкладів підтверджується укладеними між сторонами договорами від 27 грудня 2012 року та платіжними дорученнями (кожне на 20 000 доларів США), оригінали яких досліджувались судом апеляційної інстанції, їх копії завірені судом та долучені до матеріалів справи.

Також судом оглянуто довідку від 04 травня 2014 року, видану банком про наявність рахунків в ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я позивача на суму 20 172,60 доларів США та 51 050,29 доларів США. Вказаною довідкою банку підтверджується збільшення суми вкладу на 30 613,49 доларів США і внесення грошових коштів на рахунок банківської установи.

Суди попередніх інстанцій, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, правильно виходили з того, що у своїй сукупності вказані докази підтверджують факт укладення депозитних договорів, внесення коштів на депозитні рахунки, в тому числі збільшення суми одного із вкладів на 30 613,49 доларів США, та наявність між сторонами невиконаних зобов`язань щодо повернення вкладів. При цьому, належність і допустимість цих доказів під час розгляду справи відповідачем не спростовано, що є його процесуальним обов`язком.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованих висновків, що позивачем надано належні докази на підтвердження укладених між ним і банком договорів та внесення коштів на депозитні рахунки. Письмова форма договорів банківського вкладу підтверджується відповідними договорами, а також документами про внесення коштів, в яких вказано найменування банку, який здійснив касові операції, дати здійснення касових операцій, підпис працівника банку, який прийняв готівку. Вказана форма прийняття коштів, яку надав позивач, визначена самим банком. Позивач не міг вплинути на видання іншої форми письмового документа, ніж яку видав банк.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що позивачем доведено факт укладення між сторонами договору банківського вкладу, внесення грошових коштів у заявленому розмірі, а отже, не повертаючи грошові кошти за вимогою вкладника, банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним йому майном.

Доводи касаційної скарги, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження укладення договорів та внесення коштів, спростовуються матеріалами справи і дослідженими судами попередніх інстанцій доказами, зокрема, наданих позивачем оригіналів, як укладених між сторонами договорів, так і платіжними документами, а також виданою банком довідкою про наявність коштів на рахунках позивача.

За таких обставин, саме на відповідача покладається обов`язок довести належне виконання своїх зобов`язань за договорами банківського вкладу, а саме доказів того, що кошти були повернуті вкладникові, а також про відсутність коштів на депозитних рахунках позивача. Проте, банком таких доказів під час розгляду справи не надано.

При цьому, судами обґрунтовано відхилено доводи банку щодо знаходження відокремленого підрозділу на окупованій території АР Крим та відсутності доступу до банківських документів, оскільки договір укладався не з філією, а безпосередньо з юридичною особою - ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у договорах, а банківські розрахунки між відділенням та безпосередньо банком не повинні бути підставою для покладення проблем діяльності відділення банку на вкладника.

Посилання у касаційній скарзі на постанову Національного банку України № 260 від 06 травня 2014 року є безпідставними, оскільки ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання умов договору банківського вкладу.

Доводи касаційної скарги про те, що зобов`язання за укладеними з позивачем договорами повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» (що створений Російською Федерацією) за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим, є безпідставними, оскільки на території України не діє законодавство Російської Федерації.

Стороною укладеного договору є ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому зобов`язання за дійсним договором має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія.

У цій справі судами правильно вирішено вимоги про повернення внесених за депозитними договорами коштів з урахуванням процентів за користування вкладом, відповідно до умов договору.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

В силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вдається до вирішення питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2017 року зупинено виконання заочного рішення Славутицького міського суду Київської області від 17 березня 2016 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 16 травня 2017 року до розгляду справи в касаційній інстанції, то виконання цього рішення, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 17 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення заочного рішення Славутицького міського суду Київської області від 17 березня 2016 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 16 травня 2017 року, зупиненого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська