КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Київ

Справа № 372/1652/17 Головуючий у суді першої інстанції: Потабенко Л.В.

Унікальний номер: 22-ц/824/9801/2019 доповідач: Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Борисової О.В.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 043/698542-KR від 04 серпня 2008 року, яка станом на 11 квітня 2017 року становить 7551, 67 доларів США, та складається з: заборгованості за кредитом - 6275,13 доларів США, заборгованості за відсотками - 1276, 54 доларів США, та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2975,30 грн.

В обґрунтування позову посилалось на те, що 04 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 043/698542-KR, відповідно до якого, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 19 515 доларів США за сплатою 6,79 процентів річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 20 числа кожного місяця згідно графіку, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 03 серпня 2015 року.

В порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 11 квітня 2017 року має прострочену заборгованість в розмірі 7551,67 доларів США.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Укрсоцбанк», 07 червня 2018 року, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що 26 листопада 2015 року рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту у сумі 144565, 45 грн., та третейський збір у сумі 1845, 65 грн.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим законом можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних, господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

На правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», отже на дату винесення рішення Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів.

Разом з тим, представник ПАТ «Укрсоцбанк» вбачає, що у разі подання заяви до суду про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду, у задоволенні заяви йому буде відмовлено на підставі Постанови ВСУ від 02 вересня 2015 року по справі №6-85цс15, після набрання законної сили ухвалою про відмову у видачі виконавчого листа, спір між сторонами може бути вирішений у загальному порядку, але у зв`язку із тривалістю судових процесів, позовну заяву буде подано із пропущеними строками позовної давності, у такому випадку, відповідач уникає відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором ( останню сплату в рахунок погашення заборгованості здійснено 15 жовтня 2014 року), а позивач позбавляється права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Постановою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київській області апеляційну скаргу ПАТ "Укрсоцбанк" рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2018 року було скасовано постановлено нове рішення про задоволення позову.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду ОСОБА_1 25 жовтня 2018 року подав касаційну скаргу.

Постановою Верховного суду від 22 травня 2019 року касаційну скаргу задоволено частково. Постанову Апеляційного суд Київській області від 11 вересня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити з урахуванням доводів викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач та його представник заперечували проти апеляційної скарги. Просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 04.08.2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідачем було укладено договір кредиту № 043/698542-KR.

Відповідно до п. 1.1. договору, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 19 515 доларів США зі сплатою 6,79 процентів річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 20 числа кожного місяця згідно графіку, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 03.08.2015 року.

20.11.2009 року сторони підписали додаткову угоду до договору кредиту № 043/698542-KR від 04.08.2008 року, якою дійшли згоди змінити графік погашення основного боргу, який становив 16 731 доларів США, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 05.08.2015 року.

18.04.2011 року сторони підписали додаткову угоду до договору кредиту № 043/698542-KR від 04.08.2008 року, якою дійшли згоди змінити графік погашення основного боргу, який становив 13692 доларів США, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 03.08.2015 року.

26.11.2015 року рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту у сумі 144 565 грн. 45 коп., та третейський збір у сумі 1845 грн. 65 коп.

Рішення суду є чинним.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції зазначив, що при наявності чинного судового рішення третейського суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є рішення Третейського суду, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену статтею 625 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає. що рішення суду повністю відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Судом встановлено що 04 серпня 2008 року між АКБ СЦ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за № 043/698542-KR.

За умовами кредитного договору, позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 19 515 доларів США за сплатою 6,79 % річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 20 числа кожного місяця згідно графіку, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 03 серпня 2015 року.

В порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 11 квітня 2017 року має прострочену заборгованість в розмірі 7 551,67 доларів США, яка складається з суми кредиту 6 275,13 доларів США; відсотків 1 276,54 долара США.

Враховуючи висновки Верховного суду колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом №2983-VІ від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Згідно із частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи навіть на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмету та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, на дату винесення рішення Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків 26 листопада 2015 року Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів.

Оскільки ОСОБА_1 є споживачем послуг банку і спір виник щодо заборгованості за кредитом, то третейським судом в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» рішення ухвалене поза межами його компетенції.

Зазначені обставини свідчать про те, що постійно діючий третейський суд при Асоціації українських банків розглянув заявлений спір, не підвідомчий третейському суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статі 486 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Оскільки рішення третейського суду, постановлене у непідвідомчій йому справі, а отже банк не зможе його примусово виконати, а самостійно воно фактично боржником не виконане, тому існування такого рішення не може вважитися способом реалізації права банку на звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Перевіряючи обставини встановлені касаційною інстанцією колегія суддів встановила, що строк дії кредитного договору укладеному сторонами встановлений до 3 серпня 2015 року, а проценти за кредитом згідно з розрахунків наданих Банком стягувалися до 11 квітня 2017 року, тобто після закінчення строку дії договору.

Колегія суддів перевіривши розрахунки надані позивачем, встановила, що розрахунки проведені саме за період до закінчення строку дій кредитного договору ( а.с. 18-21) і заявлені в межах відповідних строків.

Зазначаючи в позові заборгованість станом на 11.04.2017 року банк зазначив дату коли ним було проведено зазначений розрахунок.

Але сам розрахунок містить вірні данні щодо наявній заборгованості до моменту закінчення строку дій кредитного договору, а вимоги заявлені в позові в межах строків позовної давності, та повністю відповідають висновку Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Згідно ст. 1050 та ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язання.

За вимогами статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з роз`ясненнями викладеними в абз.1, 2 п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601,604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконане грошове зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2018 року скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер облікової картки платника податків платника податків НОМЕР_1 ), на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 03150, м. Київ, вул. Ковпака 29, , МФО 300023,п/р № НОМЕР_2 ,) суму боргу у сумі у розмірі 7 551 ( Сім тисяч п`ятсот п`ятдесят один) долар 67 центів США, яка складається з тіла кредиту у сумі 6 975 (Шість тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять доларів 13 центів США, та відсотків у сумі 1 276 (Одна тисяча двісті сімдесят шість) доларів 54 центів США.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер облікової картки платника податків платника податків НОМЕР_1 ), на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 03150, м. Київ, вул. Ковпака 29, , МФО 300023,п/р № НОМЕР_2 ,) на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 7 438 ( сім тисяч чотириста тридцять вісім) грн. 25 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текс постанови виготовлено 12 серпня 2019 р.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді А.А. Пікуль

О.В. Борисова