Справа № 347/735/18
Провадження № 22-ц/4808/784/19
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.,

секретаря Мельник О.В.

за участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 03 квітня 2019 року у складі судді Гордія В.І., ухвалене у м.Косів, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненим права власності на земельну ділянку та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ часток в натурі з спільної часткової власності,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що 05.09.2011 року державний нотаріус Косівської районної ДНК Антонюк О.В. видала йому Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1500 кв.м. (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), що знаходяться в АДРЕСА_1 .

16.11.2011 року він зареєстрував право власності на вищевказаний житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в обласному комунальному підприємстві «Коломийське МБТІ».

Житловий будинок із господарськими спорудами розміщений на даній земельній ділянці.

Позивач вказав, що Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 1500 кв.м. було видано йому та його сестрі ОСОБА_2 , тобто по 1/2 частці кожному.

Проте оскільки відповідачці ОСОБА_2 на спірній земельній ділянці не належить на праві власності жоден об`єкт нерухомого майна, та не може належати їй в майбутньому, то її право на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,15 га, яке вона набула 05.09.2011 року в порядку спадкування, підлягає припиненню, що передбачено ст. 120 ЗК України.

Посилаючись на вказані обставини, уточнивши позовні вимоги (а.с.131-132), ОСОБА_1 просив визнати припиненим право власності відповідача ОСОБА_2 на 1/2 частку земельної ділянки, що знаходиться і АДРЕСА_1 , розмір земельної ділянки 0,1500 га, кадастровий номер 26:236:554:00:01:003:0172, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, право власності на яку вона набула 05.09.2011 року в порядку спадкування за заповітом.

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про виділ часток в натурі з спільної часткової власності.

Зустрічний позов ОСОБА_2 мотивувала тим, що відповідач є її рідним братом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня мама - ОСОБА_3 . При житті мати склала заповіт, згідно якого заповіла братові житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарськихбудівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0948 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно заповіту ОСОБА_2 отримала 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0948 га для ведення особистого селянського господарства.

Після смерті матері двоє спадкоємців прийняли спадщину та оформили її у державного нотаріуса, однак не дійшли спільної згоди стосовно порядку користування та виділу часток із майна, що є у спільній частковій власності.

ОСОБА_2 зазначила, що вона фактично користується частиною земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та сплачує земельний податок.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

ОСОБА_2 вказала, що 18.04.2018 року на її замовлення судовим експертом СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» складено висновок №244 оціночно-будівельної експертизи і земельно-технічної експертизи. З висновку експерта вбачається, що земельні ділянки площею 0,15 га та площею 0,0948 га технічно можливо виділити в натурі в частках по 1/2 між двома співвласниками. Експертом також надано варіанти поділу та зазначено, що частину господарських споруд, які знаходяться на 1/2 частині земельної ділянки площею 0,15 га, можливо надати іншому співвласнику з урахуванням виплати грошової компенсації за господарські будівлі. Ринкова вартість господарських будівель згідно висновку експерта становить 50 167,00 грн.

Посилаючись на положення ст.ст.356,358,364 ЦК України, ОСОБА_2 просила суд виділити їй в натурі з спільної часткової власності 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0750 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з компенсацією вартості господарських споруд відповідно до висновку експерта, а також виділити їй в натурі 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0474 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Рішенням Косівського районного суду від 03 квітня 2019 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині відмови у задоволенні його позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогіче положення містить ст.120 ЗК України.

Апелянт вважає, що оскільки він є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, то його позовні вимоги є підставними і за відповідачем слід припинити право власності на 1/2 частку земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Водночас необгрунтованими є посилання суду першої інстанції на положення ст.140 ЗК України щодо вичерпності підстав для припинення права власності на землю, оскільки в диспозиції даної статті не зазначено, що перелік підстав є вичерпним.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позову до ОСОБА_2 про визнання припиненим права власності на земельну ділянку, у зв`язку із набуттям права власності на нерухоме майно, та ухвалити нове рішення про задоволення його позову. В частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 залишити без змін.

ОСОБА_2 також подала апеляційну скаргу на рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог.

ОСОБА_2 вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок експерта, оскільки в даному випадку для з`ясування обставин, які мають значення для справи, а саме виділу земельних ділянок в натурі, необхідні спеціальні знання у сфері іншій ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Апелянт вказала, що надала суду висновок оціночно-будівельної і будівельно-технічної експертизи, проведеної СП «Західно-Український Експертно-Консультативний центр», в якому зазначено варіанти розподілу спадкових земельних ділянок в натурі. Цей висновок суд поставив під сумнів щодо його правильності та не взяв до уваги. При цьому, суд не призначив повторної експертизи відповідно до вимог ст.103 ЦПК України.

ОСОБА_2 вважає, що суд не з`ясував у повній мірі всіх обставин, що мають значення для справи, та прийшов до передчасних висновків про безпідставність позовних вимог.

Суд також зазначив, що ОСОБА_1 не дав згоди на сплату йому компенсації і протягом розгляду справи не заявляв клопотання про призначення експертизи з метою поділу нерухомого майна, тобто жодним чином не виявляв бажання ділити майно в натурі. Однак такий висновок суду є помилковим, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду про визнання припиненим права власності на її земельну ділянку, тому він не був зацікавлений у виділенні спадкових земельних ділянок в натурі.

Апелянт вважає, що суд позбавив її права на виділ в натурі належних їй земельних ділянок, чим порушив вимоги ст.88 ЗК України.

ОСОБА_2 також уточнила, що вона претендує на частину земельної ділянки, на якій знаходяться господарські споруди. Однак суд таку обставину залишив поза увагою.

В цілому апелянт вважає, що суд неповно з`ясував всі обставини справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яке ОСОБА_2 просить скасувати в частині відмови в задоволенні її позовних вимог. В решті рішення суду просить залишити без змін.

У засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 вимоги скарги підтримав, просив її задоволити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнав.

У засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 вимоги своєї скарги підтримала, в задоволенні скарги ОСОБА_1 просила відмовити.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про можливість часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі є братом та сестрою.

Після смерті їхньої матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.37), відкрилась спадщина на належне їй майно.

До складу спадкового майна входив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , а також дві земельні ділянки, а саме: земельна ділянка площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0948 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , що стверджується копіями Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 985535 та серії ЯЖ № 855022, виданих 05.08.2009 року на ім`я ОСОБА_3 (а.с.38, 39).

Відповідно до заповіту, складеного 24.07.2004 року приватним нотаріусом Косівського РНО Маркуц У.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1150 (а.с.42), на випадок своєї смерті ОСОБА_3 зробила наступне розпорядження:

- належний їй житловий будинок з надвірними будівлями та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1500 га, надану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а також 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0948 га, надану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - заповіла сину ОСОБА_4 ;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1500 га, надану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0948 га, надану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - заповіла доньці ОСОБА_2 .

В подальшому, 05.09.2011 року, державним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу було видано сторонам свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.9,40,41), що також стверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав (а.с.43,44).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 набули права спільної часткової власності (по 1/2 частці) на земельні ділянки площею 0,15 га та 0,0948 га, що знаходяться в смт.Кути, в порядку спадкування за заповітом після смерті їх матері - ОСОБА_3 . Статтями 346 ЦК України та 140 ЗК України передбачено підстави припинення права власності. Однак, позивач ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами наявності таких підстав у спірному випадку.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Однією із засад цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом (ст.3 ЦК України).

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ст.328 ЦК України).

За приписами ч.ч.1,2 ст.373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Законодавством також передбачено перелік підстав припинення права власності.

Згідно ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є:

а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку;

б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця;

в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника;

г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора;

ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб;

д) конфіскація за рішенням суду;

е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає:

а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок;

б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами;

в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами;

г) за рішенням суду.

У спірному випадку сторони первинного позову - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули права власності на спірну земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 - в порядку спадкування.

Кожен із спадкоємців отримав по 1/2 (одній другій) частці цієї ділянки.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , окрім того, отримав у спадок від матері житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться на цій же ділянці.

За правилами ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив суд визнати припиненим право власності відповідачки ОСОБА_2 на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1500 га на підставі ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України, оскільки він набув права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,15 га.

Однак, в ході розгляду справи доводи позивача ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження, оскільки останнім не подано достатніх, допустимих і належних доказів для застосування до спірних правовідносин положень ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України, як того вимагають норми ст.ст.12,77-80 ЦПК України.

Так, відповідно до ст.377 ЦК України (в редакції, чинній на час отримання сторонами по справі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Встановлено, що спадкове майно - земельна ділянка площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 05.08.2009 року (том-1, а.с.10) належала спадкодавцю ОСОБА_3

ОСОБА_3 за життя зробила розпорядження щодо своєї власності, склавши заповіт від 21.08.2009 року, яким заповіла земельну ділянку площею 0,1500 га своїм дітям - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 порівну - по 1/2 частці кожному.

Також ОСОБА_4 мати заповіла житловий будинок з господарськими будівлями, що розміщені на цій же земельній ділянці.

За правилами ч.3 ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 до спадкоємця ОСОБА_1 перейшли у власність житловий будинок і господарськими будівлями та лише частина земельної ділянки, в силу заповіту.

При цьому, в момент спадкування ОСОБА_1 житлового будинку припинилось право власності на земельну ділянку колишнього власника, тобто спадкодавця ОСОБА_5 , а не спадкоємця ОСОБА_2 , як вважає позивач ОСОБА_1

Стаття 1225 ЦК України є спеціальною статтею, якою врегульовано правовідносини спадкування земельних ділянок, а тому застосуванню підлягають положення саме цієї статті, а не ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України, на що посилається позивач ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_2 також визначена матір`ю як спадкоємець 1/2 частки цієї ж земельної ділянки площею, 0,15 га.

ОСОБА_2 належним чином прийняла спадщину та оформила права власника, а тому зважаючи на гарантовані чинним міжнародним та національним законодавстом права власника, з огляду на встановлені судом обставини справи, ОСОБА_2 не може бути позбавлена права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,15 га з підстав, зазначених позивачем ОСОБА_1 , на що правильно вказав суд першої інстанції.

Інших законних підстав для припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,15 га позивачем не наведено.

Не встановлено таких обставин і при апеляційному перегляді спору, а тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про виділення їй із спільної часткової власності належних їй часток земельних ділянок площею 0,15 га та 0,0948 га (по 1/2 кожної земельної ділянки) в натурі у відповідності до Висновку №244 оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи, суд першої інстанції зазначив, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили. Крім того, висновок експерта передбачає поділ спірної земельної ділянки площею 0,15 га по 1/2 частці з урахуванням виплати грошової компенсації ОСОБА_4 за господарські будівлі, які будуть знаходитися на 1/2 частині земельної ділянки ОСОБА_2 . Проте ОСОБА_1 не лише не давав згоду на сплату йому будь-якої компенсації, але і протягом розгляду справи не заявляв клопотання про призначення експертизи з метою поділу нерухомого майна, тобто жодним чином не виявляв бажання ділити майно в натурі.

Інших варіантів поділу, зокрема, земельної ділянки площею 0,15 га з урахуванням того, що розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами належить на праві власності ОСОБА_4 , у висновку експерта не вказано і не запропоновано, що є першочергово визначальним, оскільки без поділу вказаної земельної ділянки неможливо поділити і іншу земельну ділянку (площею 0,948 га), яка прилягає до неї тільки однією стороною, тобто доступ на яку у сторін є тільки зі сторони земельної ділянки, на якій розміщено житловий будинок з господарськими спорудами.

Згідно ст.ст.2,4,5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила виділити їй в натурі з спільної часткової власності земельну ділянку площею 0,0750 га (1/2 частку з 0,15 га) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з компенсацією вартості господарських споруд, а також - земельну ділянку площею 0,0474 га (1/2 частку з 0,0948 га) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

За правилами ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно приписів ч.3 ст.88 ЗК України, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Таким чином, будучи співвласником спірних земельних ділянок на праві спільної часткової власності, ОСОБА_2 цілком підставно звернулась до суду із вимогою про виділ належних ій часток в натурі із спільної часткової власності.

Разом з тим, позивачка просила виділити їй у натурі по 1/2 частці спірних земельних ділянок за варіантом, запропонованим експертом у Висновку №244 оціночно-будівельноїі земельно-технічної експертизи від 18.04.2018 року (а.с.45-66).

Такий варіант передбачає виділення ОСОБА_2 0,0750 га із земельної ділянки площею 0,15га. При цьому ОСОБА_2 мала б компесувати ОСОБА_4 вартість господарських будівель і споруд, які розміщені на даній частині земельної ділянки, однак їх власником є ОСОБА_1 . Також експертом було запропоновано варіант поділу другої земельної ділянки площею 0,0948 га з виліденням ОСОБА_2 0,474 га цієї ділянки.

Враховуючи положення ст.364 ЦК України про те, що компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою та з огляду на відсутність такої згоди зі сторони ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неможливості задоволення позову ОСОБА_6 за варіантом, запропонованим експертом у Висновку №244 оціночно-будівельноїі земельно-технічної експертизи від 18.04.2018 року.

Відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

У засіданні апеляційного суду сторона ОСОБА_2 заявили клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, яке обгрунтували тим, що вирішення її позовних вимог потребує спеціальних знань експерта. Суд першої інстанції таке право не роз`яснив та безпідставно відмовив у прийнятті як доказу її висновку експерта, тоді як вирішення її вимог неможливе без експертного дослідження і фактично не вирішив спір, та запропонувала питання для експертного дослідження (том-1, а.с.191).

Враховуючи те, що без спеціальних знань експерта вирішення спору не є можливим, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13.06.2019 року клопотання ОСОБА_2 про призначення судової земельно-технічної експертизи задоволено, призначено по справі судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлені питання, в тому числі запропоновані і ОСОБА_1 , провадження у справі зупинено (том-1, а.с.191,202-206, 208-213). При цьому, ОСОБА_1 в повній мірі скористався своїми правами при вирішенні цього процесуального питання.

На виконання ухвали суду 12.11.2019 року на адресу суду надійшов висновок експерта Юзвенко Р.В. від 07.10.2019 року №798 судової земельно-технічної експертизи (том-2, 43-82).

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15.11.2019 року провадження по справі поновлено (том-2, а.с.83).

На вирішення питань, поставлених судом щодо можливості поділу між сторонами спору земельних ділянок площею 0,15 га та 0,0948 га, що знаходяться по АДРЕСА_1 , експертом запропоновано три варіанти поділу.

09.12.2019 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про призначення у справі додаткової судової земельно-технічної експертизи. Клопотання обрунтовано тим, що згідно висновку експертом запропоновано три варіанти поділу в натурі спірних земельних ділянок. Варіант №3, запропонований ОСОБА_1 , за клопотанням останнього слід доповнити в такий спосіб, щоб він не порушував прав ОСОБА_2 , а саме, визначення експертом варіанту, з врахуванням на його думку, зайвих для нього часток земельної ділянки, які можна виділити ОСОБА_2 для того, щоб забрати ті частки ділянок, де знаходяться його турнік, вигрібна яма та кладова.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.12.2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі додаткової експертизи відмовлено.

Відповідно до ст.102 ЦПК Україн, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

За правилами ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Оцінюючи висновок експерта Юзвенко Р.В., від 07.10.2019 року №798 судової земельно-технічної експертизи, апеляційним судом встановлено, що експертом запропоновано три варіанти поділу спірних земельних ділянок між сторонами.

Третій варіант поділу експерт виконала з урахуванням клопотання відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 . Однак як вбачається із висновку, такий варіант порушує права ОСОБА_2 , оскільки передбачає виділення у власність ОСОБА_4 частину земельних ділянок загальною площею 1384 га, а у власність ОСОБА_2 - частину земельних ділянок загальною площею 0,1146 га. Такий варіант запропоновано експертом за умови зміни цільового призначення земельної ділянки 0,0948га. з ОСГ на земельну ділянку для будівництва, на що також згоди сторони не дійшли. Крім того, ОСОБА_2 не надала згоди на компенсацію вартості недоотриманої нею частини земельних ділянок, тому суд відхиляє третій варіант.

У засіданні апеляційного суду відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , погодився на варіант поділу №1 експертного Висновку №№798, зазначивши, що другий варіант передбачає заїзд і захід сторін в одні ворота ,що порушує його права і на що він не згідний.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 погодилась на виділення їй по 1/2 частки кожної із спірних земельних ділянок за варіантом №2 експертного Висновку №№798, оскільки вважає що такий відповідає правам та інтересам сторін за умови, якщо суд відхилить її висновок експерта.

Заслухавши сторін та вивчивши запропоновані експертом варіанти поділу земельних ділянок №1 та №2, апеляційний суд приходить до переконання про доцільність проведення поділу земельних ділянок за варіантом №2 судової експертизи з огляду на наступні обставини.

З експертного висновку вбачається, що згідно варіанту №1 розподілу земельних ділянок площею 0,15 га та 0,0948 га експертом запропоновано:

1. для ОСОБА_1 - земельні ділянки, позначені на схемі розподілу зеленим кольором, а саме: ділянка № 4 площею 0,0750 га та ділянка №6 площею 0,0474, при цьому загальна площа двох ділянок - 0,1224 га;

2. для ОСОБА_2 - земельні ділянки, позначені на схемі розподілу жовтим кольором, а саме: ділянка № 1 площею 0,0276 га, ділянка № 2 площею 0,0197га, ділянка № 3 площею 0,0277 га, ділянка №5 площею 0,0474га, при цьому загальна площа двох ділянок - 0,1224 га.

Вхід на земельні ділянки №4,6 ОСОБА_1 (зелений колір) мав би відбуватися з вулиці Січових Стрільців через існуючі встановлені ворота та хвіртки по межі А-Б з виходом на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Для входу на земельну ділянку №1,5 ОСОБА_2 (жовтий колір) необхідно буде власнику влаштувати ворота з вулиці Січових Стільців і для входу на земельні ділянки №2,3 влаштувати хвіртки по межі А-Б.

Згідно варіанту №2 розподілу земельних ділянок площею 0,15 га та 0,0948 га експертом запропоновано:

1. для ОСОБА_1 - земельні ділянки, позначені на схемі розподілу зеленим кольором, а саме: ділянка № 3 площею 0,0750 га та ділянка №5 площею 0,0474, при цьому загальна площа двох ділянок - 0,1224 га;

2. для ОСОБА_2 - земельні ділянки, позначені на схемі розподілу жовтим кольором, а саме: ділянка № 1 площею 0,0175 га, ділянка № 2 площею 0,0575, ділянка №4 площею 0,0474 га, при цьому загальна площа двох ділянок - 0,1224 га.

Вхід на земельні ділянки №3,5 ОСОБА_1 (зелений колір) мав би відбуватися з вулиці Січових Стрільців через існуючі встановлені ворота та хвіртки по межі А-Б з проходом на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Для входу на земельні ділянки №1 ОСОБА_2 (жовтий колір) необхідно буде власнику влаштувати ворота з вулиці Січових Стільців і вхід на земельні ділянки №2,4 буде відбуватися через частину існуючих воріт та існуючу хвіртку по межі А-Б.

Аналізуючи запропоновані експертом варіанти розподілу №1 та №2 (в т.ч. схеми розподілу, том-2, а.с.75,76) суд звертає увагу на те, що як варіант №1, так і варіант №2 передбачає для ОСОБА_1 суцільну частину із двох земельних ділянок із можливістю безперешкодного переходу з земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Крім того, як варіант №1, так і варіант №2 не зумовлює потреби додаткового встановлення відповідачем ОСОБА_1 воріт чи хвіртки, оскільки вхід на земельні ділянки ОСОБА_1 (зелений колір) мав би відбуватися з вулиці Січових Стрільців через існуючі встановлені ворота та хвіртки по межі А-Б з проходом на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Для позивачки ОСОБА_2 як перший, так і другий варіант передбачає необхідність влаштування воріт з вулиці Січових Стільців.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що для позивачки ОСОБА_2 , варіантом №1 (жовтий колір схеми розподілу, том-2, а.с.75) передбачено розподіл її земельних ділянок на три частини. При цьому, кожна з них ізольована та відділена одна від одної земельними ділянками ОСОБА_1 без можливості встановлення переходу та суцільного переміщення по них. Крім того, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд фактично поділена на три окремі частини площею 0,0276 га, 0,0197 га , площею 0,0277 га, що об`єктивно унеможливлює використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

В той же час , варіант №2 (жовтий колір схеми розподілу, том-2, а.с.76) передбачає розподіл земельних ділянок ОСОБА_2 на дві суцільні ділянки з можливістю переходу із ділянки №2 (для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд) на ділянку №4 (для ведення особистого селянського господарства) без порушень прав співвласника ОСОБА_1

Заперечення ОСОБА_1 , що такий варіант порушує його права через один захід у ворота, з огляду на обставини справи не можна вважати обгрунтованим. Інших обставин, які б унеможливлювати обрання такого варіанту відповідач не навів.

Тому суд вважає обгрунтованим та таким, що відповідає правам та інтересам сторін спору варіант 2 судової експертизи. Варіант експертного висновку поданого позивачем ОСОБА_2 суд не може взяти до уваги, оскільки таким передбачається компенсація другій стороні господарських будівель та споруд, тоді як на таку ОСОБА_1 не погоджувався. Тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розглянувши справу в межах заявленого первісного та зустрічного позовів, в межах доводів апеляційних скарг, керуючись принципом справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , а саме про виділення сторонам спору у власність в натурі по 1/2 (одній другій) частці земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та замельної ділянки площею 0,0948 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в АДРЕСА_1 згідно варіанту №2, запропонованого у Висновку судової інженерно-технічної експертизи №798 від 07 жовтня 2019 року, складеного судовим експертом СП «Західно-український експертно-консультативний центр» Юзвенко Р.В.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині відмови у задоволенні його первісного позову правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374,376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Косівського районного суду від 03 квітня 2019 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ часток в натурі з спільної часткової власності - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ часток в натурі з спільної часткової власності - задоволити частково.

Відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи №798 від 07 жовтня 2019 року, складеного судовим експертом СП «Західно-український експертно-консультативний центр» Юзвенко Р.В., по варіанту №2 розподілу в частках по 1/2 (одній другій) частці земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та замельної ділянки площею 0,0948 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в АДРЕСА_1 виділити у власність:

1) ОСОБА_4 (землевласнику) №1 - відповідачеві за зустрічним позовом земельні ділянки: № 3 площею 0,0750га та №5 площею 0,0474га (загальною площею 0,1224 га), які в умовних позначеннях розподілу показані зеленим кольором;

2) ОСОБА_2 (землевласнику) №2 - позивачеві за зустрічним позовом земельні ділянки: № 1 площею 0,0175га, №2 площею 0,0575 га, №4 площею 0,0474га (загальною площею 0,1224 га), які в умовних позначеннях розподілу показані жовтим кольором.

Доступ до земельних ділянок №3 і №5, що передані у власність ОСОБА_4 (позначено зеленим кольором) передбачається з вулиці Січових Стрільців через існуючий прохід по межі А-Б з виходом на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Доступ до земельних ділянок, виділених ОСОБА_2 (позначено жовтим кольором) №2 та №4 передбачається з вулиці Січових Стрільців через існуючий прохід по межі А-Б, з влаштуванням воріт за рахунок ОСОБА_2 (згідно схеми доданої до висновку експерта №798 від 07 жовтня 2019 року, складеного судовим експертом СП «Західно-український експертно-консультативний центр» Юзвенко Р.В.).

Рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_1 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 ) 705,0 грн. судового збору, у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, 1154,0 грн. судового збору, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, а також 5637,5 грн. витрат за проведення земельно-технічної експертизи.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 ) на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України) 1418,50 грн. судового збору, у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також 2031,25 грн. судового збору, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

Матківський Р.Й.