КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 380/1726/16

провадження № 22-ц/824/15969/2019

19 грудня 2019року м. Київ

Київський апеляційний суду складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

за участю секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року у складі судді Лісовенка П. І.,

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області (далі - П`ятигірська сільська рада), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, загальною площею 250,3 кв. м, житловою площею 98,3 кв. м, з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, площею 8,4095 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території П`ятигорської сільської ради Тетіївського району Київської області, що залишилися після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_4 .

Позовна заява мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 8,4095 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території П`ятигорської сільської ради Тетіївського району Київської області та житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Позивач є спадкоємцем за законом першої черги. Крім неї, на спадщину претендує колишня дружина померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 . Проте остання не має права на спадкування, оскільки рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року визнано недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_4

18 листопада 2016 року позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак постановою нотаріуса від 23 листопада 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також у зв`язку з неможливістю встановити коло спадкоємців, оскільки рішення Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року переглядалося Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

У зв`язку з наведеним позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину в позасудовому порядку.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, загальною площею 250,3 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, площею 8,4095 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області, вартістю 199 305,15 грн, що залишилися після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 10 серпня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 , просить скасувати рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в основу оскаржених рішень покладено рішення Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року, яким визнано недійним шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а актовий запис про шлюб анульовано. Разом з тим, судом безпідставно не враховано та не взято до уваги, що на момент розгляду даної справи вказане рішення оскаржувалось у касаційному порядку, про що наголошувалось суду під час розгляду справи.

Крім цього, позивач не втрачала правовстановлюючі документи на спірне майно. Такі документи ніколи в неї не знаходились, так як батько не збирався передавати їй у спадщину спірне майно. Раніше спадкодавцем вже було придбано інше житло для доньки. ОСОБА_2 , як власник будинку та земельної ділянки, проживає за адресою такої нерухомості і володіє правовстановлюючими документами на це майно.

Апеляційна скарга також мотивована тим, що ОСОБА_2 має право на це майно чи його частину, оскільки своєю працею та грошовим коштами брала участь у його створенні. Факт спільного проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , ведення ними спільного господарства і єдиного бюджету з 1995 року до дня смерті спадкодавця у 2011 році не заперечувався жодною стороною під час розгляду справи. Аналогічне встановлено також рішенням Тетіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2012 року (справа 2-9-2012). Позивач не надала жодних доказів того, що спірне майно не є спірною сумісною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , а суд безпідставно проігнорував вказані факти, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

У запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Романюк М. В. просить залишити ухвалене у справі рішення без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Третя особа ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу задовольнити, у задоволенні позову позивачу відмовити.

Інші учасники, що беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 20 листопада 1999 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) в приміщенні П`ятигірської сільської ради, актовий запис №11.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому майно: житловий будинок, загальною площею 250,3 кв.м, з надвірним будівлями по АДРЕСА_1 , що належав померлому на підставі свідоцтва про право власності від 13 грудня 2002 року, та на земельну ділянку, площею 8,4095 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області (державний акт на право власності на земельну ділянку від 30 серпня 2005 року).

Позивач ОСОБА_1 є дочкою спадкодавця та як спадкоємець першої черги за законом подала 06 липня 2011 року до Тетіївської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

10 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Тетіївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно.

Постановою державного нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори від 23 листопада 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку та житловий будинок відмовлено, у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на вказане майно, а також неможливістю встановити коло спадкоємців.

Інша дочка спадкодавця - ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом першої черги, проте спадщину не прийняла.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду справи судом ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , остання спадщину прийняла своєчасно, подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Через відмову нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про прийняття спадкове майно за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове та неможливість встановити коло спадкоємців, позивач не може реалізувати своє право на спадкування, тому наявні підстави для визнання за позивачем права власності в судовому порядку. При цьому третя особа ОСОБА_2 не має права на спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , оскільки рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року шлюб між ними визнано недійсним, а актовий запис про шлюб від 20 листопада 1999 року анульовано.

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

За змістом положень статей 1216, 1218, 1261, частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 15 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до П`ятигорської сільської ради Тетіївського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Звертаючись до суду з даним позовом про визнання права власності на спадкове майно в цілому після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом, позивач обґрунтовувала відсутність у ОСОБА_2 права на спадкування саме рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року про визнання укладеного між ОСОБА_2 та спадкодавцем шлюбу недійсним.

На підставі вказаного рішення апеляційного суду, суд першої інстанції встановив відсутність у ОСОБА_2 права на спадкування після смерті ОСОБА_4 та визнав за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, як за єдиним спадкоємцем за законом у зв`язку із втратою останньою правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Вирішення спору щодо недійсності шлюбу, укладеного між ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_4 , безпосередньо впливає на правильність визначення кола спадкоємців останнього та часток у спадщині, зокрема і права на спадкування ОСОБА_2 , а отже і на розмір частки у спадщині, яка належить ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи, як представник П`ятигорської сільської ради, так і ОСОБА_2 неодноразово наголошували на тому, що рішення Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року оскаржується ОСОБА_2 у касаційному порядку та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження за поданою нею касаційною скаргою на вказане судове рішення.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, які є відкритими та загальнодоступними, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року скасовано із залишенням в силі рішення Тетіївського районного суду Київської області від 01 червня 2016 року про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання шлюбу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , недійсним і анулювання актового запису.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, зокрема, щодо кола спадкоємців, наявності чи відсутності права на спадкування та розміру частки позивача у спадщині, оскільки висновки суду ґрунтувались на судовому рішенні, яке в подальшому було скасовано.

За таких підстав без змін ухвалене судове рішення залишеним бути не може.

Як вбачається з свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому П`ятигірської сільської ради від 19 листопада 2002 року, житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_4 на праві приватної власності. Вказаний будинок зареєстрований в реєстровій книзі №3 за реєстром №643 від 13 грудня 2002 року (а.с. 249 т.2).

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 19 жовтня 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області, третіх осіб - Тетіївського міжміського бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_2 . та інших про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок відмовлено (а.с 195-199 т.1).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_4 закінчив будівництво вищевказаного будинку у 2002 році. В період будівництва ОСОБА_2 . 06.10.1999 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та продовжувала з чоловіком будувати будинок.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, що діяв на час набуття спірного будинку у власність, майно, нажитеподружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,

користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності.

Позивачем не надано доказів того, що спірний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_2 .

З огляду на викладене 1/2 частина спірного будинку належить ОСОБА_2 , як така, що набута в період шлюбу, а 1/4 частина в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

При цьому частка ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_4 , становить лише 1/4 частину.

При визначенні частки позивача у праві на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на земельну ділянку колегія суддів виходить з таких підстав.

Відповідно до Закону України "Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя" від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності,у тому числі приватизації.

Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка" №4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року.

Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Отже з урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Аналогічний висновок зроблено в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року (справа №1311/832/12) та від 12 листопада 2018 року (справа №753/6139/14-ц).

Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку, серія ЯА №611523 від 30.08.2005 року, ОСОБА_4 на підставі розпорядження Тетіївської райдержадміністрації від 25.07.2005 №368 набув у власність земельну ділянку площею 8,4095 га, кадастровий номер :08: 0060004. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 250 т.2).

З огляду на час набуття земельної ділянки, набутої внаслідок безоплатної передачі її одному із подружжя, остання належала спадкодавцю на праві особистої приватної власності.

За таких підстав частка позивача, як спадкоємця, в праві власності на вказану земельну ділянку становить 1/2 частину.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення часток ОСОБА_1 в спадковому майні шляхом визнання за останньою право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- на 1/4 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, загальною площею 250,3 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 ;

- на 1/2 частину земельної ділянки, площею 8,4095 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області, кадастровий номер: :08: 0060004.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на те, що правовстановлюючі документи на спадкове майно не були втрачені та наявні у ОСОБА_2 , є необґрунтованими.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

З огляду на відмову державного нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори від 23 листопада 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку та житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно, які знаходяться у ОСОБА_2 , та які до цього часу до нотаріальної контори надані не були, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності перешкод у позивача для отримання свідоцтва про право на спадщину в позасудовому порядку.

Рішення суду першої інстанції у вказаній частині є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мамась Максима Олександровича задовольнити частково.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року змінити в частині визначення часток ОСОБА_1 в спадковому майні.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- на 1/4 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, загальною площею 250,3 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 ;

- на 1/2 частину земельної ділянки, площею 8,4095 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області, кадастровий номер: :08: 0060004.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: Т. А. Семенюк

І. М. Рейнарт