Справа № 165/551/18
Провадження № 2/165/23/19
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідачів ОСОБА_5 ,

за результатами розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Нововолинську цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування,

встановив:

02 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування.

Свої вимоги обґрунтувує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6 . Спадкове майно складається з квартири, що знаходилося за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що 18 лютого 2009 року ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_7 склали заповіт подружжя, а 24 червня 1996 року ОСОБА_6 склав особистий заповіт, яким у випадок своєї смерті усе належне майно заповів іншому своєму синові - ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_4 З 2016 року він визнаний інвалідом ІІІ групи, тобто на день смерті батька був непрацездатним, відтак має право на обов`язкову частку у спадщині, яка відкрилася після його смерті. У визначений ст.1270 ЦК України строк він звернувся до приватного нотаріуса Нововолинського міського нотаріального округу Ушакової Ю.А. із заявою про прийняття спадщини, однак оформити своє право на спадщину він не може, оскільки правовстановлючі документи на майно знаходяться у відповідача ОСОБА_3 і ці документи відповідач не пред`являє нотаріусу. Враховуючи вищекладене, просить суд визнати за ним право власності на 1/4 частину квртири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_2 зазначила що позасудове врегулювання спору було неможливим, відповідачі заперечували факт прийняття спадщини позивачем, не надавали ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на нерухоме майно, з огляду на що між сторонами виникав спір. Стверджує, що у зв`язку зі смертю особи власника дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно отримати неможливо. З цих підстав просила позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засідання на спростування позову зазначив, що жодних прав та законних інтересів позивача, відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не було порушено. Більше того, останні не заперечують того факту, що ОСОБА_1 належить 1/4 частина спірної квартири в порядку спадкування за законом на майно померлого ОСОБА_6 , а позивач не довів зворотнього, як і того, що правовстановлюючі документи були втрачені. З огляду на вищевикладене вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є неналежними відповідачами, а тому у позові просив відмовити повністю.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги заперечували з підстав викладених їх представником.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав.

З відомостей отриманих з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 11 листопада 1993 року виданого приватизаційним відділом Нововолинського УЖКГ та свідоцтва про право на спадщину за законом №3-1386 від 25 травня 2010 року виданого Нововолинською державною нотаріальною конторою, значиться власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (а.с.8).

У визначений ст.1270 ЦК України строк за заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Ушакової Ю.А. звернулися спадкоєці останнього: позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.68,77,78).

ОСОБА_6 за життя склав заповіт, яким у випадок своєї смерті усе належне майно заповів своєму синові ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_4 (а.с.80).

ОСОБА_1 згідно свідоцтва про народження є сином померлого ОСОБА_6 (а.с.9), тобто спадкоємцем першої черги за законом на належне йому майно.

З 2016 року позивач визнаний інвалідом ІІІ групи внаслідок отриманого професійного захворювання і під час повторного огляду, що був здійснений 13 червня 2017 року інвалідність ОСОБА_1 встановлена довічно (а.с.10-11).

У відповідності до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Однак, статтею 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Оскільки на день смерті ОСОБА_6 його син ОСОБА_1 був непрацездатним, тому, у відповідності до норм ст.1241 ЦК України, має право на обов`язкову частку у спадщині, яка відкрилася після смерті батька, що в даному випадку становить 1/4 (одна четверта) від спадкового майна.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначив, що його право на частину спадкового майна (обов`язкову частку) не визнається та оспорюється відповідачами.

Разом з тим, останній долучив до матеріалів справи копію листа-повідомлення приватного нотаріуса Нововолинського нотаріального округу Волинської області Ушакової Ю.А. від 28 лютого 2018 року, в якій остання зазначає, що оформити спадкові права після смерті ОСОБА_6 неможливо через відсутність у спадкодавця ОСОБА_1 правовстановлюючих документів. За даними Реєстру прав власності на нерухоме майно реєстрація права власності на квартиру була проведена КП "Волинське обласне буро технічної інвентаризації" 30 червня 2010 року за реєстраційим №30434920 (а.с.14).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно ст.382 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

При цьому, обставини втрати та/або неможливості повернення відповідачами правовстановлюючих документів позивачу також не можуть обґрунтовувати порушення прав позивача як власника спірного об`єкту нерухомості у даному спорі про визнання права власності, оскільки у судовому засіданні не здобуто доказів того, що вищевказані документи знаходяться у відповідачів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вказане положення матеріального закону кореспондується з приписами ч.1 ст.2 ЦПК України, відповідно до якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, суд може захистити лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, а відсутні такого порушення унеможливлює існування цивільного спору, що є підставою для відмови у позові.

Однак у даному випадку, позивач та його представник під час розгляду справи не надали суду жодних доказів того, що інші спадкоємці, тобто відповідачі, оспорюють або не визнають розмір частки позивача ОСОБА_1 в спадковому майні.

Також слід зазначити, що правовстановлюючі документи на житловий будинок, як зазначає сам позивач не втрачені, а лише, на його думку, знаходяться у відповідачів.

Зі змісту пояснень сторін, які надані у судовому засіданні, слідує, що відповідачі та їх представник в категоричній формі заперечують факт втрати правовстановлюючих документів ними.

З огляду на презумпцію, яка діє в цивільному законодавстві, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки позивачем та його представником не доведено факту втрати правовстановлюючих докуменів відповідачами, що засвідчують право власності спадкодавця на спірне майно або знаходження таких документів у них, тому підстав вважати зворотнього не має.

Відтак, обраний позивачем спосіб захисту, а також матеріально-правова підстава для позову, що передбачена ст.392 ЦК України, щодо визначення частки у спадковому майні, не відповідають правовідносинам, що виникли між сторонами.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що права та законні інтереси позивача стосовно визнання його частки у спірному житловому будинку в порядку спадкування, ніким не порушені та не оспорюються, а тому у задоволенні позову суд відмовляє.

З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог суд відмовив, судовий збір у розмірі 704,80 грн., що був сплачений при подачі позову до суду позивачем ОСОБА_1 та 2000 грн. за надання правничої допомоги адвокатом, що підтверджуються документально (а.с.1,16-18) відповідно до ст.141 ЦПК України, суд залишає за останнім.

Керуючись: ст.12, ст.81, ст.89, ст.137, ст.141, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268 ЦПК України, на підставі: ст.15, ст.16, ст.392 ЦК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на одну четверту частину нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Нововолинський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 13 грудня 2019 року.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя А.В. Василюк