Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 569/16382/16-ц

провадження № 61-30693св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи - Моторно (транспортне) страхове бюро України, приватне акціонерне товариство СК «Провідна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 2 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 28 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України, приватне акціонерне товариство СК «Провідна», про відшкодування майнових збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Моторне (транспортне)страхове бюро України, приватне акціонерне товариство СК «Провідна», про відшкодування майнових збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що 29 вересня 2016 року о 8 год. 20 хв. в с. Біла Криниця на 318 км 747м автомобільної дороги М-06 «Київ-Чоп», ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ZAZ-DAEWOO T13110», номерний знак НОМЕР_1 , не вибравши безпечну швидкість, не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «TOYOTA CAMRY», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача.

Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Рівненського міського суду від 28 жовтня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача 59363, 64 грн на відшкодування майнових збитків, 700 грн витрат на оплату здійснення автотоварознавчого дослідження, 15 000 грн витрат на правову допомогу та 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок пошкодження автомобіля він фактично обмежений в пересуванні, оскільки проживає в сільській місцевості, де після 22 год. майже неможливо добратися до міста.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 2 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 28 вересня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнові збитки, заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 59363, 64 грн, моральну шкоду в розмірі 2000 грн, витрати пов`язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 700 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн, судовий збір в розмірі 1100, 65 грн.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення із відповідача на користь позивача 2000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що саме такий розмір відшкодування відповідає характеру та тривалості моральних страждань, які ОСОБА_1 зазнав внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 .

Відшкодовуючи позивачу судові витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 500 грн, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що вказані витрати підлягають відшкодуванню позивачу саме у такому розмірі, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 2 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 28 вересня 2017 року в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди та витрат, понесених на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити повністю.

В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 не оскаржує.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 2 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 28 вересня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі, витребувано справу з суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при визначенні суми відшкодування моральної шкоди в порушення статті 23 ЦК України не були враховані такі обставини, як: страждання, яких зазнав позивач у зв`язку із пошкодженням його майна, не враховано негативних змін, які сталися у його житті внаслідок ДТП.

Також вказував, що незважаючи на документальне підтвердження того, що він витратив на оплату правової допомоги 15 000 грн, суди всупереч положенням Цивільного процесуального кодексу України та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», стягнули на його корить лише 500 грн.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 29 вересня 2016 року о 8 год. 20 хв. в с. Біла Криниця на 318 км 747м автомобільної дороги М-06 «Київ-Чоп», ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «ZAZ-DAEWOO T13110», номерний знак НОМЕР_1 , не вибравши безпечної швидкості, не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «TOYOTA CAMRY», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Постановою Рівненського міського суду від 28 жовтня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с.9).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Частина 2 вказаної статті передбачає, що моральна шкода, крім іншого полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

В обґрунтування розміру завданої моральної шкоди позивач посилався на те, що у зв`язку з пошкодженням автомобіля відбулися негативні зміни в його житті, йому як пенсіонеру було досить складно перенести не лише зіткнення, а й шлях, доки він з близькими добиралися додому, оскільки пошкоджене авто могло в будь-який момент зупинитися і вийти з ладу. Позивач проживає у сільській місцевості, де після 22 години майже неможливо добратися до міста без власного транспорту. Вказував, що весь час перебував у постійній емоційній напрузі, переживаннях, нестійкості настрою, порушеннях сну.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що суд обґрунтовано визначив відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 грн, оскільки врахував обставини справи та характер і тривалість моральних страждань позивача.

Доводи касаційної скарги про невірне визначення судами розміру морального відшкодування є необґрунтованими, оскільки визначений судами розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості та характеру моральних страждань ОСОБА_1 , яких він зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі статтями 84, 88 ЦПК України (чинними на час ухвалення судами рішень) та статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 правнича допомога надавалась адвокатським бюро Близнюка І. В. за договором про надання правової допомоги від 10 листопада 2016 року (а.с.44-47).

Як встановлено та досліджено судами, згідно акту приймання - передачі виконаних робіт від 6 грудня 2016 року (а.с. 48) за складання позовної заяви адвокат Близнюк І. В. отримав від позивача винагороду в розмірі 5000 грн і ще 10000 грн останній сплатив своєму адвокату за аналіз судової практики та норм чинного законодавства для складання позовної заяви.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд виходив з того, що витрачені позивачем кошти на правовому допомогу виходять за межі розумного, виваженого і справедливого, та встановив, що 500 грн є достатньою сумою за надання юридичної допомоги у даній справі, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції в силу частини першої статті 400 ЦПК України.

Виходячи з вищезазначеного, суди попередніх інстанцій проаналізувавши складність справи, дослідивши докази на підтвердження витрат відповідача на правову допомогу, прийшли до обґрунтованого висновку про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 500 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів касаційного суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 2 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. П. Штелик