Справа № 703/1518/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарів судового Чубенко О.А.,Харченко М.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Максименко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживача, застосування наслідків нікчемності до договору, відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» збитки на загальну суму 40435 гривень 20 копійок, в тому числі: суму 13478 гривень 40 копійок за нікчемним правочином супутньої послуги із обслуговування кредитної заборгованості у подвійному розмірі внаслідок обману під час укладення договору - 26956 гривень 80 копійок та моральну шкоду у однократному розмірі збитків за нікчемним правочином в сумі 13478 гривень 40 копійок.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 червня 2014 року між позивачем та ПАТ «Креді Агріколь банк» укладено договір споживчого кредиту №3/1793828. Відповідно до п.1.1 вказаного договору банк зобов`язувався надати йому: кредит у сумі 24960 гривень строком на 36 місяців з 18 червня 2014 року по 17 червня 2017 року; супутні послуги відповідно до умов вказаного договору (обслуговуванням кредитної заборгованості, страхування життя позичальника). Згідно п. 1.2 договору кредит надано йому на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя. Відповідно до п.1.3 договору позивач за користування кредитом сплачує процентну винагороду щомісячно у розмірі 9 %, комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (супутня послуга) щомісячно у розмірі 1,80% в місяць від суми кредиту зазначеної у п.1.1. Відповідно до змісту додатку №1 договору сума комісії за супутньою послугою щомісячно складала 449 гривень 28 копійок. Також, відповідно Умов надання, обслуговування та погашення кредиту позичальник зобов`язаний оплатити вартість супутньої послуги (страхування свого життя) в розмірі 960 гривень, що є обов`язковою умовою для отримання кредиту. У пункті 2.3. договору зазначено, що підписанням даного договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію зазначену у ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, однак при цьому, як встановлено пізніше, відповідачем не було надано повний тест зазначених документів. 23 грудня 2016 року він достроково виконав свої зобов`язання за договором №3/1793828, повернувши суму отриманого кредиту банку та сплатив всі обумовлені договором платежі. В березні 2017 року після перевірки ним наявних у нього документів щодо стану взаємовідносин та взаєморозрахунків з банком в зв`язку з укладенням та виконанням умов договору №3/1793828 ним встановлено, що банк порушив його права споживача, а саме: надав йому неповну та недостовірну інформацію щодо Порядку та Правил надання послуг з кредитування та обов`язків його особового страхування, здійснив страхування своїх власних фінансових ризиків за його рахунок, отримав кошти за супутні послуги, які договором не визначені та, відповідно, банком йому не надані.

23 травня 2017 року позивач звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовною заявою про захист прав споживача, зобов`язання вчинити дії, застосування наслідків нікчемності договору в частині правочину із здійсненням страхування життя позичальника, відшкодування завданої шкоди шляхом стягнення коштів за ненадані відповідачем послуги. 14 лютого 2018 року позов позивача задоволено частково та постановою апеляційного суду Черкаської області від 08 травня 2018 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області залишено без змін.

Як вважає позивач, суд першої інстанції не зміг зрозуміти сутність (предмет, зміст) зазначеної у договорі 3/1793828 супутньої послуги з обслуговування кредитної заборгованості, а тому в цій частині було відмовлено у задоволенні позовних вимог апеляційним судом Черкаської області.

Вважає, що неправомірними діями ПАТ «Креді Агріколь банк» йому завдано збитків (майнову шкоду) у розмірі неправомірно отриманих коштів за нікчемною частиною правочину з надання супутньої послуги з обслуговування кредитної заборгованості та моральну шкоду в загальній сумі 40435 гривень 20 копійок.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача надіслав до суду відзив в якому зазначив, що обставини правомірності надання супутньої послуги з обслуговування кредитної заборгованості за комплексним договором 3/1793828 від 18 червня 2014 року, що був укладений між позивачем, відповідачем та ПрАТ «Страхова компанія УНІКА Життя» вже встановлені в рішенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 лютого 2018 року та залишені в силі постановою апеляційного суду Черкаської області від 08 травня 2018 року, а тому, як вважає представник, судами надано оцінку та встановлено всі обставини справи на які посилається позивач, відтак неправомірність вимог позивача вже доведена та не підлягає доказуванню відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Крім того, представник відповідача зазначила, що НБУ своїми листами від 16 червня 2007 року № 40-117/2093-6134 від 16 липня 2007 року № 40-110/2429-7199 неодноразово підтверджував правомірність запровадження банками комісії та включення її до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема можуть відноситися: відкриття поточного/карткового рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості, що пов`язано з бажанням позичальника отримувати виписки за кредитним/картковим рахунком, здійснення валютно-обмінних операцій, надання консультаційних у тому числі юридичних послуг тощо.

Відповідно до п.6.8 діючих Єдиних тарифів на послуги та операції для фізичних осіб в національній та іноземній валюті в ПАТ «Креді Агріколь банк», затверджених рішенням Тарифного комітету ПАТ «Креді Агріколь банк» № 9 від 03 вересня 2015 року комісія в розмірі 2,30 % річних від початкової суми кредиту, що сплачується позичальником щомісячно, визначається як «комісія за обслуговування кредитної заборгованості» та включає в себе моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах; інформування клієнтів про виникнення простроченої заборгованості; консультування клієнта, в тому числі документальне, щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо. Пунктом 6.1. кредитного договору встановлено, що позичальник шляхом підписання договору підтвердив, що він в день укладення договору особисто отримав свій примірник договору, умови якого йому зрозумілі, ознайомлений з Правилами, що розміщенні на офіційному сайті банку та ознайомлений з тарифами банку і страхової компанії, таким чином до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві відповідно до роз`яснень викладених у листах НБУ, відносяться зокрема забезпечення обслуговування кредитної заборгованості. Представник відповідача акцентувала увагу суду, що послуга, якою є комісія за обслуговування кредиту погоджена з позичальником, вчиняється на його користь з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за договором, направлена на запобігання виникнення випадків прострочення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, а отже ніяким чином не є нікчемною у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», який діяв на час виникнення спірних правовідносин .

Представник відповідача зазначила, що якби позивач не бажав отримувати певні послуги (не влаштовувала комісія за такі послуги) він міг би утриматися від укладання договору, а не відмовлятися від замовлення певних послуг вже після припинення зобов`язань за кредитним договором. На час укладення договору позивач був обізнаний з основними його умовами, об`ємом та ціною запропонованих послуг, мав намір їх отримувати і усі його дії свідчать про замовлення цих послуг Банку. Крім того, на момент укладення та підписання кредитного договору, жодних зауважень чи застережень від позивача не було. Підписавши договір сторони прийняли на себе права та обов`язки передбачені у ньому.

Щодо моральної шкоди, представник відповідача зауважила, що оскільки відсутня будь-яка вина відповідача, а відтак немає підстав для відшкодування моральної шкоди передбаченої ч. 1 ст. 1167 ЦК України. Просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача 22 березня 2019 року надіслала до суду заяву в якій зазначила, що сам позивач зазначає, що ним виконано свої кредитні зобов`язання ще 23 грудня 2016 року. Договір споживчого кредиту № 3/1793828 було укладено між позивачем та відповідачем ще 18 червня 2014 року, а з позовними вимогами до відповідача позивач звернувся лише 04 червня 2018 року. Враховуючи, що позивач підписуючи кредитний договір ще 18 червня 2014 року був повністю ознайомлений з усіма його умовами, а з позовом про порушення його прав звернувся лише у червні 2018 року (зі спливом більше ніж три роки), а тому вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, просила застосувати до позовних вимог ОСОБА_1 наслідки спливу позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Позивач 14 травня 2019 року надіслав до суду заперечення проти заяви про застосування наслідків спливу позовної давності в якій зазначив, що 18 червня 2014 року між позивачем та ПАТ «Креді Агріколь банк» укладено договір споживчого кредиту № 3/1793828. Строк дії договору три роки, тобто термін дії вищезазначеного договору до 18 червня 2017 року. 23 травня 2017 року позивач звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовною заявою про захист прав споживача, тобто в межах строку загальної позовної давності у три роки, що врегульовано ст. 257 ЦПК України. 08 травня 2018 року ухвалено постанову суду апеляційної інстанції у справі № 703/1617/17. Позивач зазначив, що його звернення з позовом до відповідача у справі № 703/1617/17 перервало перебіг позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України та вважає, що з 08 травня 2018 року перебіг позовної давності у правовідносинах щодо договору №3/1793828 почався заново, при цьому час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується на підставі ч. 3 ст. 264 ЦК України . Крім того зазначив, що 05червня 2018 року відкрито провадження у справі № 703/1518/18, де предметом позову є інша частина вимог, на які він має право у зв`язку з порушенням відповідачем його прав споживача під час укладення та виконання відповідачем вищезазначеного договору. Тому вважає, що перебіг позовної давності черговий раз перервався та розпочнеться заново після завершення судового розгляду справи № 703/1518/18. Просив відмовити у задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності внаслідок нікчемності наведених доводів та надуманості підстав.

В надісланих поясненнях 03 червня 2019 року представник відповідача зазначила, що у відповідь на заяву про застосування наслідків спливу позовної давності позивач надав пояснення згідно з якими на підставі ст. 264 ЦК України відбулося переривання перебігу позовної давності, оскільки 22 травня 2017 року позивач вперше звернувся з позовними вимогами до відповідача. Вважає, що позиція позивача є помилковою та такою, що не відповідає вимогам ст.ст. 256, 265 ЦК України, роз`ясненням ВСУ, які викладені у постанові від 02 квітня 2019 року по справі № 902/326/16. Крім того послалася на те, що позивач із першим позовом до відповідача звернувся у травні 2017 року. За наслідками розгляду справи 14 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено. Вказане свідчить, що судом не було встановлено порушень будь- яких прав або інтересів позивача. З цього випливає, що відмова у задоволенні позовних вимог, залишення позовної заяви без розгляду повернення/відмова у відкритті провадження за своїми наслідками є тотожними поняттями, які в силу вищевказаних норм не переривають строк позовної давності. Крім того, позивач посилається на обставини, які йому були відомі ще 18 червня 2014 року, а тому вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у відзиві та наданих суду заявах та поясненнях.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення щодо них, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

18 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Креді Агріколь Банк» укладено комплексний договір №3/1793828, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит у сумі 24960,00 гривень строком на 36 місяців з 18 червня 2014 року до 17 червня 2017 року (а.с.13).

Відповідно до п.1.2 вказаного договору кредит надається позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно Договору та Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та умовах страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на офіційному сайті Банку.

Згідно п.2.3 вказаного договору підписанням Договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10 травня 2007 року №168, та/або іншими нормативними актами, що регулюють це питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до п.3 ст.55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" від 07 грудня 2000 року№ 2121-III банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Так, відповідно до 3.1 постанови правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10 травня 2007 року №168, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № за №541/13808, що діяв на час укладення вищевказаного комплексного договору, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Відповідно до п.1.3.2 вищевказаного договору за користування кредиту позичальник сплачує щомісячно комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,80% (одна ціла, вісім десятих) в місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 Договору (а.с.14).

Згідно п.2.2 додатку №2 до комплексного договору №3/1793828 від 18 червня 2014 року Умови надання, обслуговування та погашення кредиту, порядок обчислення та сплати комісійної винагороди та розрахована за методом: комісійна винагорода розраховується в процентному співвідношенні від первинної суми кредиту. Розрахунок комісійної винагороди здійснюється за такою формулою: С=S*STc/100, де С - сума комісійної винагороди; S - сума кредиту; STc - розмір щомісячної комісії (%); нарахування та сплата: нарахування здійснюється щомісячно в день, що є числом видачі кредиту. Сплачується щомісячно до числа місяця, що є числом видачі кредиту.

Підпункт 3.2 листа ознайомлення з умовами отримання готівкового кредиту, порядок обчислення та сплати комісійної винагороди аналогічний п.2.2 додатку №2 до комплексного договору №3/1793828 від 18 червня 2014 року Умови надання, обслуговування та погашення кредиту (а.с.83).

Відповідно до п.3.4 постанови правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10 травня 2007 року №168, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № за №541/13808, що діяв на час укладення комплексного договору, банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

Відтак, суд прийшов до висновку про те, що позивач на час укладення договору був обізнаний з основними умовами кредитного договору, об`ємом та ціною запропонованих послуг. Підписавши договір сторони прийняли на себе права та обов`язки зазначені в договорі.

Відповідно до п.6.8 діючих Єдиних тарифів на послуги та операції для фізичних осіб в національній та іноземній валюті в ПАТ «Креді Агріколь банк», затверджених рішенням Тарифного комітету ПАТ «Креді Агріколь банк» № 9 від 03 вересня 2015 року комісія в розмірі 2,30 % річних від початкової суми кредиту, що сплачується позичальником щомісячно, визначається як «комісія за обслуговування кредитної заборгованості» та включає в себе моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентам; інформування клієнтів про виникнення простроченої заборгованості; консультування клієнта, в тому числі документальне, щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо.

Пунктом 6.1. кредитного договору встановлено, що позичальник шляхом підписання договору підтвердив, що він в день укладення договору особисто отримав свій примірник договору, умови якого йому зрозумілі, ознайомлений з правилами, що розміщенні на офіційному сайті банку та ознайомлений з тарифами банку і страхової компанії, таким чином до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві відповідно до роз`яснень викладених у листах НБУ, відносяться зокрема забезпечення обслуговування кредитної заборгованості.

Згідно ст. 6 ЦК Укураїни, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України, правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 638 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки рішенням суду від 14 лютого 2018 року встановлено відсутність факту прострочення ПАТ «Креді Агріколь банк» зобов`язань щодо надання супутньої послуги з обслуговування кредитної заборгованості, окрім того надана послуга обслуговування кредитної заборгованості нікчемною не визнавалася, відтак підстави для задоволення позовних вимог про стягнення збитків в сумі 40435 гривень 20 копійок, відсутні.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 13 постанови вищевказаного Пленуму Верховного Суду України, відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

Позивач обґрунтовує свої вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в однократному розмірі за нікчемним правочином в сумі 13478 гривень 40 копійок тим, що порушено його права відповідачем та його намагання в судовому порядку відновити їх, у приниженні його честі, гідності, як громадянина, рівноправного члена суспільства, його душевних страждань, пов`язаних із необхідністю докладати надмірних зусиль для відновлення своїх прав, порушенням його звичайного укладу життя та відносин з оточенням, внаслідок тривалої незаконної протидії відповідача його правомірним діям, щодо відновлення його прав на майно (кошти).

Однак, матеріали цивільної справи будь-яких доказів, які б свідчили, що діями ПАТ «Креді Агріколь Банк» порушено стосунки ОСОБА_1 з оточуючими людьми, порушення таких призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також щодо приниження його честі та гідності як громадянина, матеріали справи не містить, відтак суд вважає такі обставини позивачем не доведені.

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивач посилається на те, що він 23 травня 2017 року звертався до суду із позовом до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживача, зобов`язання вчинити дії, застосування наслідків нікчемності до договору в частині правочину із здійснення страхування життя позичальника, відшкодування завданої шкоди шляхом стягнення коштів за ненадані послуги та відшкодування моральної шкоди.

У справі № 703/1617/17 ухвалено рішення суду, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк на його користь 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень за нікчемним правочином із страхування життя у подвійному розмірі внаслідок застосування відповідачем обману під час укладення договору, а всього 1920 (одну тисячу дев`ятсот двадцять) гривень. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2018 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 лютого 2018 року в частині задоволення позовних вимог про визнання правочину із страхування життя нікчемним, застосування наслідків та стягнення завданих збитків, скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині залишені без розгляду, решта рішення суду залишена без змін.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Про порушення свого права позивач дізнався у 2017 році, звернувшись до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа: Національний банк України в особі представника Національного банку України в Черкаській області Забудського Сергія Анатолійовича про захист прав споживача, зобов`язання вчинити дії, застосування наслідків нікчемності до договору в частині правочину із здійснення страхування життя позичальника, відшкодування завданої шкоди шляхом стягнення коштів за ненадані послуги та відшкодування моральної шкоди, тобто в межах строків позовної давності, оскільки ним у вищевказаній справі були заявлені вимоги про захист прав споживача, зобов`язання вчинити дії, застосування наслідків нікчемності до договору в частині правочину із здійснення страхування життя позичальника, відшкодування завданої шкоди шляхом стягнення коштів за ненадані послуги та відшкодування моральної шкоди, та позовні вимоги, які розглядалися у даній справі є взаємопов`язаними із вищевказаними, відтак позивачем пред`явлено позов в межах строку позовної давності, що не є підставою для відмови у його задоволенні.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись постановою Правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10 травня 2007 року №168, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № за №541/13808, 6, постановою Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», ст.ст. 11, 15, 16, 205, 252-255, 256, 257, 261, 264, 629, 627, 628, 629, 638, 1054ЦК України, ст.ст. 12, 19, 48, 76, 81, 89, 141, 247, 265-268, 281 ЦПК України,-

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживача, застосування наслідків нікчемності до договору, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Повний текст рішення суду виготовлений 21 грудня 2019 року.

Сторони справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», адреса: вул. Пушкінська, буд. 42/4, м. Київ, 01004, .

Головуючий О.П.Опалинська