Справа № 364/469/19
Провадження № 2/364/203/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2019 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л. А.,

при секретарі судового засідання Кулинич Г. І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження) в приміщенні Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 23.04.2019 р. надійшов зазначений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на її користь аліменти на утримання їх сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі половини (1/2 частини) всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначила, що вони з Відповідачем є батьками неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею (Позивачем) та перебуває на її утриманні. При цьому син є дитиною-інвалідом, страждає на важку форму дитячого аутизму, через цю хворобу не може самостійно задовольняти свої потреби, потребує постійного догляду, лікування, індивідуальних методик виховання. Відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно кошти на сина не надає, інтересами і потребами дитини не цікавиться. Вона ж (Позивач) через стан здоров`я сина повинна постійно бути поруч з ним, тому не може працювати, відтак не має необхідних коштів на утримання дитини. Відповідач у свою чергу має роботу з високою заробітною платою, на його утриманні інші непрацездатні особи не перебувають, тож має можливість сплачувати аліменти.

Ухвалою суду від 18.06.2019 р. після усунення недоліків було відкрито провадження в справі, задоволено клопотання Позивача й вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, роз`яснено право подати у зазначений строк клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, повідомлено про максимальний строк розгляду справи - не пізніше 17 серпня 2019 року (а.с. 46-48).

За статтею 275 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду спливає 17.08.2019 р.; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи у іншому порядку.

Через невручення Відповідач своєчасно копії зазначеної ухвали суду від 18.06.2019 р. та копій позовної заяви з доданими до неї документами і повернення поштової кореспонденції з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 51), судом було повторно направлено названі документи на всі відомі адреси місця проживання Відповідача (а.с. 52).

Відповідач отримав згадану ухвалу суду від 18.06.2019 р. та копії позовної заяви з додатками 09.08.2019 р., що підтверджено результатами відслідковування на офіційному веб-сайті ПАТ «Укрпошта» в мережі Інтернет вручення рекомендованої поштової кореспонденції за трек-номером (а.с. 53-54). Проте протягом встановленого судом строку до закінчення передбаченого законом строку розгляду справи відзиву на позовну заяву, а так само клопотання про розгляд справи у судовому засіданні та/або продовження строку для подання відзиву до суду не подав.

Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України, враховуючи ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі якщо за положеннями цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

З матеріалів справи судом встановлено, що сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - є батьками спільної неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено доданою до позовної заяви копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 , виданого 27.05.2013 р. Виконавчим комітетом Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 03 від 27.05.2013 р. (а.с. 5, 34).

Названа неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю (Позивачем) в с. Лобачів Володарського району Київської області, що підтверджено довідкою Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області від 18.04.2019 р. № 148/02-15 (а.с. 15).

Також судом на підставі доданих Позивачем до позовної заяви медичних документів встановлено, що названа неповнолітня дитина є дитиною-інвалідом та страждає на важку форму дитячого аутизму, що підтверджено відповідним медичним висновком від 09.10.2018 р. № 19, висновок дійсний до 16.05.2031 р. (а.с. 6, 35). Згідно з наданою копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2427 (дата виписки 01.10.2018 р.), неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серед іншого рекомендовано диспансерний нагляд, надання соціальної допомоги, реабілітація в умовах реабілітаційного центру для дітей-інвалідів, навчання в дошкільному закладі з інклюзією (неповний день), індивідуальна реабілітація (а.с. 7, 36). Як вбачається з висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 26.11.2018 р. № 68, дитина перебуває вдома, мати (Позивач) не працює, батько (Відповідач) працює в ТОВ «Єдність» агрономом (а.с. 8-13, 37-42).

Таким чином, суд дійшов висновку, що неповнолітня дитина сторін за станом здоров`я потребує особливого догляду та, відповідно, додаткових коштів на її утримання, зокрема й на лікування і заходи реабілітації, а також перебування поруч близьких осіб (матері) для догляду, що відповідно обмежує її можливості у працевлаштуванні та заробітку.

Як стверджує Позивач у позовній заяві та не спростовується Відповідачем, який отримав копію позовної заяви, але відзиву із запереченнями щодо позовних вимог до суду не подав, останній ухиляється від утримання своєї дитини, добровільно виділяти кошти на утримання сина відмовляється.

Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 р. проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна рости, зокрема, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6).

За статтею 27 Конвенції про права дитини, схваленою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1989 р. та ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічно стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України).

Згідно з положеннями частин першої, третьої статті 181, частини першої статті 183, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними;за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Суд на підставі пункту 1 частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів окрім іншого враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини.

За вимогами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розміри прожиткового мінімуму на поточний 2019 рік, зокрема, для дітей відповідного віку визначені статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік».

Конвенцією про права дитини Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1989 р. передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (стаття 3 Конвенції).

Зважаючи на наведене та оцінивши в сукупності наявні докази, суд вважає наявними законні підстави для задоволення позову про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, виходячи з непорушності її конституційного права на утримання батьками до досягнення нею повноліття та мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину; також суд бере до уваги, що обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням спільного проживання з дитиною, а заявлений до стягнення з Відповідача розмір аліментів (1/2 частки доходу) об`єктивно, на переконання суду, обґрунтований реальними потребами дитини-інваліда на лікування, особливий характер догляду, вжиття заходів реабілітації тощо, а також необхідністю перебування поруч з ним близької особи (у даному випадку Позивача) для забезпечення такого догляду, що відповідно обмежує її можливості у працевлаштуванні та матеріальному забезпеченні сина.

Суд також у порядку пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Відповідача аліментів на користь Позивача на утримання неповнолітньої дитини у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, за імперативними вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, у тому числі судового збору (частина перша статті 133 ЦПК України), з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли (у даному випадку - держави).

Керуючись статтями 180-183, 191 Сімейного кодексу України, статтями 2, 3, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 351, 352, 354, 355, підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.04.2019 р. - дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Копії рішення суду направити сторонам.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; в разі подання такої скарги - рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. А. Макаренко