ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Харків

Справа № 645/5010/18

Провадження № 22-ц/818/3422/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря Соколової А.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк», про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного сумісного майна подружжя, з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі представника Певного Андрія Олексійовича на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, постановлене 10 квітня 2019 року, в складі судді Горпинич О.В., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати спільною власністю подружжя нерухоме майно - двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,4 кв.м., право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 та розподілити спільне майно подружжя, визнавши за кожною зі сторін право приватної власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що з 27.03.2003 року вони з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 08.05.2018 року заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова, при розірванні шлюбу питання щодо поділу спільного майна подружжя не вирішувалось. За час шлюбу подружжя спільними коштами в інтересах сім`ї було набуте та зареєстровано на ОСОБА_2 нерухоме майно - двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,4 кв.м. Вказана квартира була придбана 06.08.2007 року на підставі договору купівлі-продажу Р№2998, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П. Разом з договором купівлі-продажу від 06.08.2007 року, ОСОБА_2 уклала з ПАТ "УкрСиббанк" договір іпотеки на придбання вищевказаної квартири, за яким розмір основного зобов`язання складає 8000,00 доларів США та частину коштів на даний момент частково погашено. У зв`язку із тим, що відносини між колишнім подружжям суттєво погіршилися, та сторони не дійшли згоди стосовно порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, позивач просить суд визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя, оскільки квартира придбана під час шлюбу на спільні кошти подружжя та визнати за ним та за ОСОБА_2 право приватної власності на спірну квартиру в рівних частках по 1/2 частини.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В порядку поділу майна подружжя визнано за кожним з подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 30,4 кв.м.

В апеляційній скарзі АТ «Укрсоцбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що 06.08.2007 року на підставі договору купівлі-продажу Р№2998, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П. була придбана спірна квартира. Разом з договором купівлі-продажу від 06.08.2007 року, ОСОБА_2 уклала з ПАТ "УкрСиббанк" договір іпотеки на придбання вищевказаної квартири, за яким розмір основного зобов`язання складає 8000,00 доларів США та частину коштів на даний момент частково погашено. Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_2 . Звертає увагу суду на те, що з договорів та розрахунку кредитної заборгованості відповідача вбачається, що саме вона одноособово виконувала та продовжує виконувати взяті на себе зобов`язання. Звертає увагу суду на те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, тому суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Вважає, що позивач, не надаючи суду належних та допустимих доказів походження джерела коштів, за які придбано майно під час шлюбу, а лише стверджуючи про його спільне набуття з відповідачем у шлюбі є зловживанням своїм правом, що проявляється у безпідставному ствердженні про презумпцію спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга АТ «Укрсоцбанк» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 27.09.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.05.2018 року, яке набрало законної сили.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06.08.2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П., відповідач придбала у власність квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 30,4 кв.м., жилою площею 18,3 кв.м.

Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу вартість квартири визначено в розмірі 108575,00 грн., з яких ОСОБА_3 отримав 68175,00 грн. від ОСОБА_2 до підписання договору, а іншу частину, тобто 40400,00 грн. ОСОБА_2 зобов`язалась сплатити продавцю з моменту посвідчення договору одноразово у строк до 20 год. 06.08.2007 року, а ОСОБА_3 зобов`язався прийняти гроші.

Того ж дня, квартира АДРЕСА_2 передана ОСОБА_2 в іпотеку ПАТ «УкрСоцбанк» на підставі іпотечного договору №834/19-27/35/7-212 від 06.08.2007 року, в якості забезпечення ОСОБА_2 виконання зобов`язань за договором кредиту № 834/18-27/35/7-133 від 06.08.2007 року, згідно з яким ОСОБА_2 взяла у банку в кредит грошові кошти в розмірі 8000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення по кредиту до 05.08.2022 року на придбання нерухомого майна - двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 .

Матеріалами справи підтверджено, що квартира АДРЕСА_2 придбана сторонами за час перебування у шлюбі, а отже належить їм на праві спільної сумісної власності.

Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, визначає СК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається з урахуванням розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі 372/504/17 (провадження 14-325цс18).

Статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено ст. 65 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що нею витрачено 18000 доларів США особистих коштів, вилучених від продажу іншого нерухомого майна, на покупку спірної квартири, проте, будь-яких доказів відповідачем щодо придбання спірної квартири за особисті кошти до суду не надано.

Посилання представника АТ «Укрсоцбанк» на те, що відповідач одноособово виконувала та продовжує виконувати взяті на себе зобов`язання, не впливають на висновки суду, оскільки спір про поділ майна виник між подружжям, цей спір вирішено судом і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішення суду не оскаржують. Оскаржуване рішення стосується прав та обов*язків АТ "Укрсиббанк", як іпотекодержателя спірного майна.

Між тим, перебування спірного майна в іпотеці не впливає на правильність рішення, прийнятого судом першої інстанції, оскільки поділу підлягає також і те майно, що є спільною сумісною власністю позивача і відповідача, яке знаходиться у третіх осіб, а гарантії іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Посилання ПАТ "Укрсоцбанк" на те, що позивачем не доведено, що спірна квартира, яка є предметом іпотеки, є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, - не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки законом презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. (ст. 74 СК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі представника Певного Андрія Олексійовича висновки суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі представника Певного Андрія Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна