Справа № 638/3984/18
Провадження № 2/638/600/19
18 листопада 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого Грищенко І. О.
за участю секретарів судового засідання Самогньозд О.І., Котяш Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарбізнес» про стягнення безпідставно набутих коштів,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Смартбізнес» про стягнення з відповідача на свою користь суму безпідставно набутих відповідачем грошових коштів у розмірі 43 360,06 грн.
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 06 березня 2018 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0007, за яким сторони зобов`язались укласти основний договір купівлі-продажу 12 березня 2018 року за умови повного виконання п.2.1 попереднього договор, а саме: позивач здійснює оплату авансу відповідачу в сумі 43 360,06 грн.
На виконання п.2.1 попередього договору Позивач здійснив оплату авансу відповідачу в сумі 43 360,06 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.03.2018 р.
Станом на 12 березня 2018 року основний договір між сторонами укладений не був.
Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача в судове засідання повторно не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення рекомендованих листів суду з судовими повістками на юридичну адресу відповідача, причин неявки суду не повідомив, надав відзив на позов, в якому вказав, що позов не визнає, оскільки 06 березня 2018 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0007. Положеннями чинного законодавства України до істотних умов договору купівлі-продажу відносяться предмет договору, ціна договору, термін виконання зобовязань за договором, інші умови, щодо яких за заяво. Хоча ю однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Вказаним вимогам законодавства договір відповідає. Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення договору є особисте підписання позивачем самого договору, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Укладаючи договір, позивач був ознайомлений зі строками, зазначеними у п. 1.5 Договору. В позовній заяві позивач погоджується, що кінцевим терміном укладання основного договору є 31 грудня 2019 року. Таким чином, слід дійти висновку, що пропозиція щодо укладання основного договору має бути надіслана не пізніше 31 грудня 2019 року, а цей строк ще не настав. Крім цього, відповідач не здійснює продаж товарів за публічним договором, адже не взяв на себе обовязок здійснювати продаж товарів кожному, хто до нього звернеться. Укладаючи попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу від 06 березня 2018 року відповідач взяв на себе обовязок одноразово для конкретної особи позивача підібрати автомобіль конкретної марки та комплектації, придбати його та продати позивачу. Саме тому дія ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на відносини позивача і відповідача у контексті виконання зобовязань за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що 06 березня 2018 року між позивачем та відповідачем - ТОВ «СМАРТБІЗНЕС» був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0007, за яким сторони зобов`язалися у встановлений строк укласти договір купівлі продажу транспортного засобу марки KIA, моделі Sportge, 2014 року випуску, на умовах попереднього договору. Згідно п.1.3 попереднього договору сторони зобов`язалися укласти основний договір 12 березня 2018 року за умови повного виконання позивачем пункту 2.1 попереднього договору. Якщо станом на дату укладення основного договору(12.03.2018 р.) транспортний засіб не буде придбаний відповідачем, то сторони визначають, що основний договір буде укладений на п`ятий день після придбання транспортного засобу відповідачем, про що останній зобов`язується повідомити позивача у письмовому вигляді із зазначенням конкретної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31.12.2019 року. На виконання умов п. 2.1 попереднього договору від 06.03.2018 року позивач здійснив оплату авансу відповідачу в сумі 43 360,06 грн. Станом на 12.03.2018 року основний договір між позивачем та відповідачем укладений не був, жодних повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі позивачу від відповідача не надходило, пропозиції про укладення основного договору сторонами не направлялись, що свідчить про припинення зобов`язань, встановлених попереднім договором.
Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 попереднього договору, на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного договору в момент укладення цього попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 43 360,06 грн., а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтверджує отримання таких коштів. Зазначена сума розцінюється сторонами як аванс за основним договором, а при оформленні основного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем буде зменшена на суму, сплачену за цим попереднім договором.
На виконання умов пункту 2.1. попереднього договору 06 березня 2018 року позивач здійснив оплату авансу відповідачу в сумі 43 360,06 грн., що підтверджується копією квитанції ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 06.03.2018 року.
Згідно з ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Як вбачається з позовної заяви, станом на передбачену попереднім договором дату укладення основного договору, а сааме: 12 березня 2018 року, основний договір між позивачем і відповідачем укладений не був, жодних повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі позивачу на адресу позивача від відповідача не надходило, пропозиції про укладення основного договору сторонами не направлялись, що з огляду на норми частини третьої статті 635 ЦК України, свідчить про припинення зобов`язання, встановленого попереднім договором.
Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Враховуючи те, що зобов`язання між позивачем і відповідачем за попереднім договором припинились на підставі частини третьої статті 635 ЦК України, грошові кошти в сумі 43 360,06 грн., сплачені позивачем на користь відповідача за попереднім договором, з огляду на положення статті 1212 ЦК України, є такими, що набуті без достатньої правової підстави (є безпідставно набутим майном), а отже підлягають поверненню позивачу.
Таким чином, зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не повернув безпідставно набуті грошові кошти, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Суд вважає посилання відповідача на передбачену договором кінцеву дату надіслання пропозиції щодо укладання основного договору, яка має бути надіслана не пізніше 31 грудня 2019 року, безпідставними, оскільки пунктом 1.3 попереднього договору датою укладання основного договору сторонами вже було визначено 12 березня 2018 року, за умови внесення замовником грошових коштів у розмірі 43 360,06 грн., що і є узгодженою сторонами датою укладання основного договору.
При цьому суд зазначає, що кінцевою датою укладання основного договору за певних умов могло бути 31.12.2019 року, але в разі не виконання замовником вимог п.2.1 попереднього договору і не внесення грошових коштів на рахунок відповідача, але позивач свої зобов`язання за договором виконав повністю і своєчасно, тому мав всі підстави розраховувати на виконання відповідачем умов договору і укладання основного договору до 12 березня 2018 року, але відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на те, що згідно Закону України«Про судовий збір» №3674-VI від 8 липня 2011 року відповідач не звільнений від сплати судового збору, то з відповідача в дохід держави належить стягнути 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет Українина 2018 рік» №2246-19 від 07 грудня 2017 року становить 704 грн. 80 коп.
На підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023 - XII, ст. ст. 635, 1212 ЦК України, керуючись ст.ст.4,5,12,13,80,81, 83,141, 258, 259, 263 - 265, 280, 282, 284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарбізнес» про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартбізнес» на користь ОСОБА_1 43 360 (сорок три триста шістдесят тисяч) грн. 06 копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартбізнес» у дохід держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області через районний суд.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: І.О.Грищенко