Справа № 165/926/18 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/613/19 Категорія: 43 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.

з участю: представника відповідача Антонюк Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області про покращення житлових умов шляхом надання житлового приміщення придатного для проживання за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 25 березня 2019 року,-

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона та її син проживають в кімнаті АДРЕСА_2 . Це житло, загальною площею 26,6 кв.м. та житловою 12,5 кв.м., вона отримала працюючи у період з 1976 року по 2001 рік на виробничому підприємстві ВАТ "Оснастка". З 01 вересня 2010 року гуртожиток передано на баланс Нововолинської міської ради Волинської області. Житлова кімната є надто малою для проживання двох осіб і за результатами перевірки та обстеження її житлових умов, комісією зроблено висновок про необхідність поставлення її та сина на квартирний облік для одержання в подальшому окремого житла. Рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 23 червня 2009 року №204 її сім`ю у складі двох чоловік було вирішено поставити на загальну чергу для поліпшення житлових умов, а рішенням №154 від 22 травня 2013 року її вирішено включити в список осіб, які мають право на першочергове отримання житла. Таким чином вона була включена до Єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов за порядковим номером 317, в першочерговій черзі під порядковим номером 133, а з 01 січня 2016 року під номером 128. Незважаючи на неодноразові звернення відповідач не поліпшує їх житлові умови.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просила суд зобов`язати виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області покращити її житлові умови шляхом надання їй житлового приміщення, придатного для проживання.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 25 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, у якій просять скасувати це рішення і ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність доводів викладених в апеляційній скарзі, оскільки виконавчим комітетом не заперечується право позивача на отримання житла і їй буде виділене відповідне житло в порядку черговості серед осіб, які мають право на першочергове отримання житла.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України ).

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає у повній мірі.

Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів від 11 грудня 1984 № 470 (далі - Правила), а порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, ЖК УРСР та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до статті 43 ЖК Української PCP громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Пунктом 36 Правил передбачено, що виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів, підприємства, установи, організації щороку визначають кількість новозбудованої і вивільнюваної жилої площі для надання жилих приміщень громадянам поза чергою, у першу чергу і в порядку загальної черги.

Згідно з пунктом 37 Правил жилі приміщення громадянам надаються за місцем перебування їх на квартирному обліку, за винятком випадків надання жилих приміщень підприємствами, установами, організаціями, що не ведуть квартирний облік, своїм працівникам, які перебувають на обліку в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.

Пунктами 38, 39 Правил передбачено, що громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, цими Правилами та іншими актами законодавства Української РСР. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, крім осіб, що мають право першочергового одержання жилих приміщень, осіб, які користуються перевагою у строках одержання жилих приміщень, а також випадків, передбачених абзацом другим цього пункту.

Статтею 46 ЖК Української PCP визначено перелік осіб, яким жилі приміщення можуть бути надані поза чергою.

Частиною першою статті 46 ЖК Української PCP передбачено надання жилого приміщення поза чергою інвалідам Великої Вітчизняної війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав протягом року з визначенням переважного права інвалідів Великої Вітчизняної війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

Згідно з частиною другою статті 46 ЖК Української РСР поза чергою жиле приміщення може надаватися також в інших випадках, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 разом з повнолітніми сином ОСОБА_3 проживають в кімнаті АДРЕСА_2 Загальна площа житла становить 26,6 кв.м. та житлова 12,5 кв.м.

Це житло надане позивачу для тимчасового проживання в період її роботи ВАТ "Оснастка".

Згідно копії актів від 29 травня 2009 року та від 30 березня 2017 року наймач ОСОБА_1 потребує покращення житлових умов, поставлення на квартирний облік для одержання окремого житла (а.с.7-8).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 23.06.2009 №204 ОСОБА_1 з сім`єю у складі 2 чол. поставлено на загальну чергу квартирного обліку для поліпшення житлових умов у зв`язку з проживанням у гуртожитку, на підставі ст. 34 ЖК України. (а.с. 9)

Рішенням комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 22.05.2013 №154 ОСОБА_1 включено в списки осіб. які мають право на першочергове отримання житла на підставі абз. 8 ч. 1 ст. 45 ЖК України.(а.с. 10).

На даний час, позивач разом з сином перебувають на квартирному обліку за місцем проживання у списках громадян, які потребують покращення житлових умов у загальній черзі за номером 245, в першочерговій за номером 101, що узгоджується з підпунктом 5 пункту 44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської Ради профспілок від 11 грудня 1984 року №470.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції правильно виходив із того, що забезпечення позивача житлом можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством. Позивачем не надано суду доказів наявності переважного права на отримання житла, відмінного від інших осіб, які за часом взяття на облік у цьому списку передують позивачу.

Позивач має право на забезпечення житлом лише за умови надходження її черги на отримання житла. Враховуючи, що попереду позивача у черзі знаходиться значна кількість осіб, які потребують поліпшення житлових умов, порушення черговості є порушенням норм чинного законодавства та прав цих осіб, а отже правові підстави для задоволення позовних про зобов`язання надати квартиру відсутні.

Також судом встановлено, що відповідач не заперечує і не оспорює право ОСОБА_1 на отримання житла в порядку черговості, а тому підстав вважати, що її права порушенні, відсутні.

Аргументи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права безпідставні, носять суб`єктивний характер, зводяться лише до переоцінки доказів по справі, та непогодженням з їх оцінкою, тоді як колегія суддів вважає, що суд розглядаючи справу оцінив докази по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, і встановивши обставини у справі у відповідності до норм права, яким регулюються виниклі між сторонами правовідносини обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, ухвалив судове рішення відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 381, 382, 383, 384, 389-390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 25 березня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: