Справа № 454/3263/18 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/671/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 11 січня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, що стягуються із відповідача у її користь згідно рішення Сокальського районного суду від 30.12.2015 року та просила збільшити розмір аліментів та стягувати їх у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обгрунтування позову покликається на те, що шлюб між нею та відповідачем розірвано. В шлюбі у сторін народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Сокальського районного суду від 30.12.2015 року з відповідача в користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , в розмірі 700,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Вказує на те, що коштів, які відповідач сплачує як аліменти на утримання дитини не вистачає, відповідач добровільно допомагати дитині відмовляється та приховує свій дійсний дохід.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги задоволено, змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30.12.2015 року з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 700,00 грн., щомісячно, починаючи з 15.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , вапеляційній скарзі покликається на те, що сторона, яка бажає змінити (збільшити чи зменшити) розмір аліментів чи змінити спосіб їх стягнення повинна довести обставини зміни матеріального чи сімейного стану, які б слугували підставою для винесення відповідного судового рішення, проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що на час пред`явлення позову змінилося (покращилось) матеріальне чи сімейне становище платника чи одержувача аліментів, чи мало місце поліпшення чи погіршення здоров`я когось із них. Судом також не встановлено чи має можливість відповідач надавати допомогу у більшому розмірі. Апелянт зазначає, що він тимчасово не працює, єдиним джерелом його існування є тимчасові (сезонні) заробітки і ухвалення судом рішення про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, призведе до їх розрахунку із середньої заробітної плати по регіону, а це на даний час складає 8391,00 грн., однак таких доходів він не отримує.

Крім цього, судом першої інстанції не враховано наявності на утриманні відповідача ще однієї дитини, а також рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11.01.2019 року, яким змінено спосіб стягнення аліментів за позовом його другої дружини, а саме, змінено розмір аліментів на 1/4 частку його доходу (заробітку). Відтак, на думку апелянта судами змінено способи стягнення аліментів на двох дітей відповідача і в сукупності з нього буде стягнуто 1/2 його заробітку, що на даний час становить 4195,5 грн. та перевищує його сукупний місячний дохід. Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення судом рішення про стягнення із відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , 2009 р.н. в розмірі 700грн. погіршився матеріальний стан одержувача аліментів, зросли ціни на одяг, продукти харчування тощо, які є необхідними для забезпечення належного розвитку дитини сторін, а відтак, оскільки обов`язок утримувати дитину покладено на обох батьків, позовні вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів з 700 грн. на 1/4 частку від всіх видів заробітку відповідача до повноліття дитини, підлягають до задоволення.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з роз`ясненнями п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Тобто, виходячи зі змісту наведених норм, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним; а зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки), що відповідає правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Тобто, зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19.11.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, який рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 28 серпня 2013 року між ними розірвано.

За час перебування у шлюбі у сторін народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Телязькою сільською радою Сокальського району Львівської області. Батьком записаний відповідач - ОСОБА_1 .

Рішенням Сокальського районного суду від 30.12.2015 року збільшено розмір аліментів, які стягуються згідно рішення Сокальського районного суду від 28.08.2013 року із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 400грн. щомісячно, починаючи з 13.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено стягувати із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 15.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області, у відповідача ОСОБА_1 в новому шлюбі з ОСОБА_7 народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24.11.2015 року вирішено стягувати із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 13.10.2015 року і до його повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи, з 22.10.2007 року ОСОБА_1 не працює, що підтверджується довідкою виконкому Телязької сільської ради № 1163 від 06.11.2018 року.

Крім того, відповідач на обліку у центрі зайнятості не перебуває, що підтверджується довідкою Сокальської районної філії Львівського обласного центру зайнятості № 606/03 від 07.11.2018 року.

Аналізуючи зібрані у справі докази, враховуючи, що положення ч.3 ст.181 СК України не пов`язують право особи, яка звертається з позовом про зміну способу стягнення аліментів з обов`язком надання доказів про наявність підстав для зміни розміру аліментів, а аліменти, які сплачуються відповідачем на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недостатніми для утримання та нормального розвитку малолітньої дитини сторін, враховуючи те, що з часу присудження аліментів через інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, у зв`язку із чим раніше встановлений розмір аліментів не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, оскільки він менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції підставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_6 про зміну способу стягнення аліментів.

Враховуючи засади цивільного судочинства, а саме справедливість та добросовісність, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів відповідає вищезазначеним вимогам.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів;наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач вдруге одружився та від цього шлюбу в нього народився ще один син, є зміною сімейного стану відповідача, проте колегія суддів також враховує, що з часу присудження аліментів в розмірі 700 грн. через інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя, у зв`язку з чим, вищевказаний розмір аліментів на дітей не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, оскільки даний розмір менший ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачений Законом України «Про Державний бюджет».

З врахуванням вищезазначених обставин, а також того, що утримувати дитину зобов`язані обоє із батьків, як в період спільного проживання, так і після розірвання шлюбу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про зміну розміру аліментів та стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліментів з 700, 00 гривень щомісячно на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Доводи апелянта про те, що відповідач немає можливості сплачувати аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , у більшому розмірі, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки батько дитини є особою молодого віку, є працездатним, не є інвалідом, а відтак має можливість працевлаштуватися на високооплачувану роботу.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відтак, на думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції містить висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам та доказам по справі в їх сукупності і присуджений ним розмір аліментів відповідає засадам розумності, справедливості та виваженості.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 11 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15.08.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.