Провадження № 2-о/225/560/2019
Єдиний унікальний номер 225/4583/19
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

Іменем України

15 серпня 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участю:

секретаря Бондарчук Т.І.,

заявниці ОСОБА_1 ,

представниці заявниці ОСОБА_2 ,

представниці заінтересованої особи Дранчак Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби у Донецькій області про встановлення факту постійного проживання на території Ураїни,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 у липні 2019 року звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Щербинівка м.Торецька Донецької області. При народженні їй було надано прізвище її батьків « ОСОБА_1 ». В період часу з 1980 року по 1989 рік навчалася в Щербинівській загальноосвітній школі № 21, де закінчила 8 класів. Навчання продовжила в Дзержинському гірничому технікумі за спеціальністю «Важке і транспортне машинобудування», де навчалась протягом 1989 - 1992 роки. На момент проголошення незалежності України заявниця постійно проживала на території України, вона ніколи не покидала територію Української РСР та України. В червні 1990 року заявниця отримала паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року. В серпні 1990 року заявниці зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим змінила своє прізвище на « ОСОБА_1 ». ІНФОРМАЦІЯ_2 заявниця народила сина - ОСОБА_6 . Заявниця разом з чоловіком та їх сином проживали спільно з бабусею її чоловіка - ОСОБА_7 в АДРЕСА_2 . В березні 2001 року за місцем проживання заявниці сталася пожежа, внаслідок чого згорів будинок разом із всіма документами. В 2017 році заявниця звернулася до міграційної служби з проханням видати паспорт громадянина України, але їй було відмовлено з підстав не встановлення належності її до громадянства будь - якої держави. На теперішній час у неї виникла необхідність в отриманні паспорта громадянина України.

Заявниця, її представниця в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю, наполягали на їх задоволенні.

Представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення заявлених вимог, вважає можливим встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За частиною другою цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пленумом Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, а саме п. 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як встановлено судом заявниця ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Щербинівка м.Торецька Донецької області.

Відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с. 6) батьками заявниці по справі є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . При народженні заявниці було надано прізвище батьків, а саме « ОСОБА_1 ».

Із повідомленої в своїй заяві інформації, яка ні ким і ні чим не спростована, заявниця ОСОБА_1 в період часу з 1980 року по 1989 рік навчалась в Щербинівській загальноосвітній школі № 21, де закінчила 8 класів.

Згідно довідки № 321 від 06.05.2019 (а.с. 10) вбачається, що заявниця ОСОБА_1 в період часу з 1 вересня 1989 року по 09 вересня 1992 року навчалась на денному відділенні Дзержинського гірничого технікуму за спеціальністю «Важке і транспортне машинобудування». На підставі наказу від 10.09.1992 року № 100-У заявниця була відрахована з технікуму 10 вересня 1992 року.

Згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 8) вбачається, що заявниця 04 серпня 1990 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 . Після реєстрації шлюбу подружжя обрало спільне прізвище ОСОБА_1 (а).

Судом встановлено, що не оспорюється сторонами по справі, заявниця ОСОБА_1 разом з чоловіком та їх сином проживали спільно з бабусею її чоловіка - ОСОБА_7 в АДРЕСА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . В березні 2001 року за місцем проживання заявниці та її родини сталася пожежа, у зв`язку з чим згорів будинок із всіма документами, в тому числі, що можуть підтвердити її громадянство.

Даний факт, крім пояснення заявниці, також підтверджено актом про пожежу від 28 березня 2001 року (а.с. 9).

Згідно інформації з Державної міграційної служби України № 6-3813/1-19 від 14.05.2019 (а.с. 7) вбачається, що на ім`я заявниці, а саме на її дошлюбне прізвище Дзержинським МВВС Донецької області 26.03.1991 оформлено паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 .

Довідкою № 665 від 17.03.2017 підтверджено, що заявниця ОСОБА_1 зверталась до Торецького МВ ГУ ДМС України в Донецькій області із заявою щодо видачі паспорта громадянина України (а.с. 11).

За результатами розгляду цієї заяви було встановлено особу заявниці ОСОБА_1 , але не встановлено належності до громадянства будь - якої держави. З цих підстав заявниці ОСОБА_1 було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України.

З огляду на це, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України (після внесення змін Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 ч.2 ст.315 ЦПК України) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Для встановлення факту належності до громадянства України, відповідно до положень вказаної статті та залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР» відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року.

У п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Статтею 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України, проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік -180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території УкраїниПроживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Згідно з Указом Президента України № 215/2001 від 27.03.2001 року «Про питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», а саме відповідно до п. 7-а встановлення належності до громадянства України стосується, зокрема, осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України. Згідно з п. 8-в для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. П. 44 вказаного Указу визначено, що в разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Враховуючи те, що заявниця має намір отримати паспорт громадянина України, факт постійного проживання заявниці на території України, в тому числі станом на момент проголошення незалежності України, а саме 24 серпня 1991 року має юридичне значення для заявниці та породжує для неї юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає їй право подати заяву про набуття громадянства України.

Факт постійного проживання заявниці по справі ОСОБА_1 на території України станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) підтверджується наявними в справі документами, в тому числі довідкою з Дзержинського гірничого технікуму, відповідно до якої заявниця ОСОБА_1 в період часу з 01 вересня 1989 року по 10 вересня 1992 року навчалась на денному відділенні цього навчального закладу. Вказані документи є належними доказами по справі, бо містять данні про місце народження і проживання, містять підписи та печатки офіційних осіб.

Тобто на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) заявниця фактично проживала, навчалась та працювала на території України.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи.

Таким чином, оскільки встановлення вказаного факту має значення для оформлення заявницею у подальшому паспорту громадянина України, враховуючи, що викладені в заяві обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, суд вважає заявлені вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 89, 263, 315, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заявлені вимоги задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 24 серпня 1991року включно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.В. Челюбєєв