ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7373/19 Справа № 213/1060/19 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняцивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - Бутка Олександра Олександровича , та Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2019 року, ухваленого суддею Алексєєвим О.В. у місті Кривому Розі, повне судове рішення складено 27 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі- ПрАТ «ІнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 від професійного захворювання. Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання від 15 березня 2012 року причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_3 було визнано його роботу на підприємстві відповідача протягом 08 років в умовах впливу шкідливих факторів. Смертю батька позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в тому що вона втратила рідну їй людину, за життя батько допомагав їй у побуті. Смерть батька призвела до того, що позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її навіть до теперішнього часу. Отже смертю батька позивачу завдано глибоких моральних страждань, тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 192100 гривень.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ « ІнГЗК» на користь ОСОБА_1 70000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок смерті батька. Стягнуто з ПрАТ « ІнГЗК» на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

В апеляційній представник позивача Бутко О.О , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду та збільшення розміру стягнутої шкоди. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує на те, що судом в достатній мірі не враховано тяжкість моральних страждань позивача, вважає визначений розмір моральної шкоди заниженим.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ПрАТ « ІнГЗК» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Судом не враховано, що позивач добровільно обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, за що отримував відповідні пільги. Стягнутий судом розмір моральної шкоди не вмотивований, не надано позивачем розрахунку його розміру.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бутка О.О., який наполягав на задоволенні його апеляційної скарги, представника відповідача ПрАТ « ІнГЗК», який просив задовольнити скаргу відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася позивачка ОСОБА_1 , батьком в свідоцтві про народження записаний ОСОБА_3 (а.с.10).

Батько позивача - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.4).

Відповідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15 березня 2012 року ОСОБА_3 за життя були встановлені два професійні захворювання з діагнозами: хронічне обструктивне захворювання легень першого - другого ступеню (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН лругого ст. та нейросенсорна приглухуватість справа першого ступеню (з легким зниженням слуху), зліва другого ступеню (з помірним зниженням слуху). Причиною професійного захворювання ОСОБА_3 стала праця протягом 08 років 03 місяців в умовах впливу шкідливих факторів: пилу та шуму, що перевищували гранично допустимі, на підприємстві відповідача (а.с.5-8). Як видно із довідки медико-соціальної експертної комісії від 12 жовтня 2018 року встановлено причинний зв`язок настання смерті ОСОБА_3 із встановленим йому за життя професійним захворюванням (а.с.9).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що смерть ОСОБА_3 сталася в результаті професійного захворювання, отриманого на підприємстві відповідача, у зв`язку із чим обґрунтовано поклав на ПрАТ «ІнГЗК» обов`язок відшкодувати позивачу шкоду.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції вважає їх законними, обґрунтованими, постановленими на об`єктивному дослідженні наявних у матеріалах справи доказах.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, як донька померлого від професійного захворювання.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди, колегією суддів відхиляються, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв`язку зі смертю батька доведений матеріалами справи.

Потерпілий ОСОБА_3 отримав професійне захворювання в результаті незабезпечення йому відповідачем ПрАТ «ІнГЗК» безпечних та нешкідливих умов праці, встановлений та підтверджується матеріалами справи.

Встановлені фактичні дані спростовують посилання представника відповідача в апеляційній скарзі про відсутність вини підприємства у смерті батька позивача, як підставу для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, з урахуванням роз`яснень, наведених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин, у зв`язку із чим доводи представника позивача та представника відповідача в частині визначеного судом першої інстанції розмір моральної шкоди , колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на їх задоволення.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер психологічної травми, яку донька отримала у зв`язку зі смертю батька, який помер від професійного захворювання, та неможливість повернути до життя найріднішу людину, конкретні обставини по справі, роботу потерпілого на виробництві відповідача впродовж 8 років 3 міс., із загального трудового стажу більше 36 років, вважає що визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди в сумі 70000 грн., відповідає засадам виваженості, справедливості та співмірності. Життя та здоров`я людини є найбільшою цінністю, що охороняється державою.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань. Смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Так, внаслідок смерті батька позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку зі смертю близької людини.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - Бутка Олександра Олександровича , та Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2019 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 12 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: