Ухвала

Іменем України

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 521/13849/19

провадження № 61-22612ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольги Сергіївни, ОСОБА_3 , треті особи: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання недійсною та скасування постанови та акта державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також - свідоцтва про право власності.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , звернулася до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - ВДВС), Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук О. С. (далі - Приватний нотаріус Левчук О. С.), ОСОБА_3 , треті особи: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому просила: визнати недійсною та скасувати постанову старшого державного виконавця ВДВС Мельниченко А. В. від 09 серпня 2019 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу у зведеному виконавчому провадженні № 58561500; визнати недійсним та скасувати акт старшого державного виконавця ВДВС Мельниченко А. В. від 09 серпня 2019 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу у зведеному виконавчому провадженні № 58561500; скасувати рішення Приватного нотаріуса Левчук О. С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48307622 від 15 серпня 2019 року; скасувати свідоцтво про право власності від 20 серпня 2019 року № 1779 на 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_3 . Приватним нотаріусом Левчук О. С.; стягнути з ВДВС та з Приватного нотаріуса Левчук О.С. судові витрати.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 22 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду про відкриття провадження в частині недотримання правил підсудності, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 22 серпня 2019 року скасувати та прийняти постанову про направлення справи для розгляду до Київського районного суду міста Одеси.

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 22 серпня 2019 року про відкриття провадження у справі скасовано та прийнято постанову, якою справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольги Сергіївни, ОСОБА_3 , треті особи: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання недійсною та скасування постанови та акта державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також - свідоцтва про право власності направлено до Київського районного суду міста Одеси за підсудністю.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що предметом позову ОСОБА_1 є нерухоме майно - будинок, розташований в Київському районі міста Одеси, тому відповідно до положень статті 30 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) вказана справа відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Київського районного суду міста Одеси.

14 грудня 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу для розгляду за підсудністю до Малиновського районного суду міста Одеси.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, судом не зроблено висновків по кожній із заявлених позовних вимог, а об`єднано всі вимоги в одну та визначено спільний предмет позову. Судом не враховано, що виключно неправомірна діяльність старшого державного виконавця ВДВС Мельниченко А. В. під час реалізації своїх повноважень призвела до порушення її права. Дії старшого державного виконавця ВДВС щодо складення акта і постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу у зведеному виконавчому провадженні № 58561500 є її первісними позовними вимогами, а інші вимоги є похідними від них.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно пункту 7 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Згідно з частинами першою та восьмою статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій розглядаються судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги.

Пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Встановивши, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються нерухомого майна -будинку, розташованого в Київському районі міста Одеси, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що справа відноситься до територіальної підсудності Київського районного суду міста Одеси та обґрунтовано скасував ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 22 серпня 2019 року про відкриття провадження у справі і направив справу за належною підсудністю.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не враховано, що дії старшого державного виконавця ВДВС щодо складення акта і постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу у зведеному виконавчому провадженні № 58561500 є її первісними позовними вимогами, а інші вимоги є похідними від них, не заслуговують на увагу, оскільки судом правильно застосовано правила виключної підсудності спору. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності, незалежно від пріоритетності, на думку позивача, об`єднаних ним позовних вимог.

Тому заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання протиправними дій, недійсними актів державної виконавчої служби щодо передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу чи нотаріуса - про скасування рішень про державну реєстрацію речових прав і обтяжень на нерухоме майно, об`єднані з вимогою про скасування свідоцтва про право власності на таке майно, має вирішувати суд, до компетенції якого належить розгляд позовів, які виникають з приводу нерухомого майна, щодо якого державний виконавець чи нотаріус прийняли вказані рішення.

Доводи заявника про те, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом не зроблено висновків по кожній із заявлених позовних вимог, також не заслуговують на увагу, так як апеляційний суд не вирішував спір по суті, а ухвалив постанову з процесуального питання - направив справу для її розгляду за встановленою законом підсудністю.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваної постанови Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2019 року вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольги Сергіївни, ОСОБА_3 , треті особи: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання недійсною та скасування постанови та акта державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також - свідоцтва про право власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов