Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2019 Справа №607/10884/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Братасюка В.М.

секретаря судового засідання Созанської Т.І.

представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у спрощеному провадженні позовну заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Борщівської центральної районної комунальної лікарні Тернопільської області, третя особа ОСОБА_5 про стягнення завданої моральної шкоди і упущеної вигоди,-

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до відповідача Борщівської центральної районної комунальної лікарні Тернопільської області, третя особа ОСОБА_5 про стягнення завданої в результаті ДТП, моральної шкоди в розмірі 10000грн. і упущеної вигоди в розмірі 50000грн.

Заявлені вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 03 серпня 2018 року о 14 год. 20 хв. в м.Тернополі на регульованому перехресті вул.Микулинецька та вул. Бічна, водій ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом «Mersedes-Benz» 312D д.н.з НОМЕР_1 («швидка допомога») порушив Правила дорожнього руху, що призвело до пошкодження наступних транспортних засобів: «Фіат Скудо» д.н.з. НОМЕР_2 , «ВАЗ - 210984» д.н.з. НОМЕР_3 , «Mazda - 626» д.н.з. НОМЕР_4 , «КІА CERATO» д.н.з. НОМЕР_5 , а саме проїжджаючи вище вказане перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора при увімкнених синіх проблискових маячках, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, чим допустив зіткнення із транспортним засобом «Фіат Скудо» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , а також «ВАЗ -210984» д.н.з. НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_6 , «Mazda -626» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_7 та «КІА - CERATO» д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_8 , які зупинилися на червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 2.3 (б), 3.1, 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення передбачене ст.124 КУпАП., у зв`язку із чим постановою Тернопільського міськрайонного суду його визнано винним за ст.124 КУпАП. Згідно автотоварозначого дослідження проведеного експертом Нестройовим ОСОБА_9 ., розмір матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Fiat Scudo» д.н.з. НОМЕР_2 склав 78 886 грн. ОСОБА_3 як учаснику ДТП та водію автомобіля «Фіат Скудо» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП була заподіяна моральна шкода, яка полягає у настанні негативних наслідків в результаті ДТП, він пережив нервовий стрес, відчув безпомічність та страх за своє здоров`я та життя, йому та його близьким довелося на тривалий час пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні та створило додаткові витрати для його сім`ї, багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом довелося відкласти, а від деяких з них він взагалі змушений був відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Також відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 являється фізичною особою - підприємцем, яка здійснювала внутрішні перевезення пасажирів на таксі, а автомобіль «Fiat Scudo» 2000 року випуску, д.р.н. НОМЕР_2 , використовувався для перевезення пасажирів і багажу як таксі, що підтверджується ліцензією №АВ/560829 та ліцензійною карткою № 628129 для отримання прибутку. Так як автомобіль в результаті ДТП зазнав значних механічних пошкоджень та перебував тривалий час у ремонті ОСОБА_4 не могла отримувати дохід від заняття підприємницької діяльності, так як увесь свій час змушена була витрачати на пошук майстрів та значної суми коштів для відновлення (ремонту) пошкодженого автомобіля «Fiat Scudo» д.н.з. НОМЕР_2 . Таким чином, з вини ОСОБА_5 , водія автомобіля швидкої допомоги «Mersedes-Benz Sprinter 312D» д.н. з НОМЕР_1 , що належить Борщівській центральній районній комунальній лікарні, ОСОБА_4 як підприємець не могла здійснювати послуги з перевезення пасажирів та багажу автомобілем «Fiat Scudo» д.н.з. НОМЕР_2 з 03 серпня 2018 року по 28 лютого 2019 року, а саме протягом 209 днів, що призвело до завдання збитків, а саме упущеної вигоди в сумі 50000грн., з розрахунку представленого в позовній заяві.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 , позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 щодо задоволення позову заперечила з підстав викладений у відзиві на позовну заяву. Позов в частині відшкодування завдавної моральної шкоди визнала частково н суму 3000 гривень.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав:

Обставини справи.

03.08.2018 року о 14 год. 20 хв. в м. Тернополі на регульованому перехресті вул. Микулинецька та вул. Бічна, водій ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом Мерседес 312D д.н.з НОМЕР_1 порушив Правила дорожнього руху, що призвело до пошкодження наступних транспортних: Фіат Скудо д.н.з. НОМЕР_2 , ВАЗ 210984 д.н.з. НОМЕР_3 , Мазда 626 д.н.з. НОМЕР_4 , КІА CERATO д.н.з. НОМЕР_5 , а саме проїжджаючи вище вказане перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора при увімкнених синіх проблискових маячках, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, чим допустив зіткнення із транспортним засобом Фіат Скудо д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , ВАЗ 210984 д.н.з. НОМЕР_7 під керуванням водія ОСОБА_6 , Мазда 626 д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_7 та КІА ОСОБА_10 д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_8 , які зупинилися на червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 2.3 (б), 3.1, 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

15 жовтня 2018 року постановою Тернопільського міськайонного суду Тернопільської області ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На час скоєння ДТП ОСОБА_5 був працівником Борщівської центральної районної комунальної лікарні, та виконував обов`язки водія швидкої допомоги (згідно Наказу №39-к від 20.04.2017р.) який скоїв дану дорожньо-транспорту пригоду службовим автомобілем «Mersedes-Benz Sprinter» 312D д.н.з НОМЕР_1 , який належить Борщівській центральній районній комунальній лікарні.

Згідно автотоварозначого дослідження проведеного експертом Нестройовим Анатолієм Яковичем, розмір матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Fiat Scudo» д.н.з. НОМЕР_2 склав 78 886 гривень.

Страховою компанією ПрАТ СК «Євроінс Україна» де була застрахована цивільно - правова відповідальність власника наземного транспортного засобу (тобто відповідача) було виплачено 28 лютого 2019 року страхове відшкодування у розмірі 24000 гривень, що підтверджується заявкою на видачу готівки №0MNH43409 від 28.02.2019 року.

Законодавство, яке підлягає до застосування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Упущена вигода - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (пункт 2 частини другої статті 22 ЦК України).

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, позивач повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, наслідком такої протиправної поведінки.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У виді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обгрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Заявляючи вимогу про відшкодування упущеної вигоди, позивач ОСОБА_4 послалася на те, що внаслідок незаконних дій відповідача, йому завдано майнові збитки, оскільки автомобіль «Fiat Scudo» 2000 року випуску, д.р.н. НОМЕР_2 , використовувався для перевезення пасажирів і багажу як таксі, що підтверджується ліцензією №АВ/560829 та ліцензійною карткою №628129 для отримання прибутку. Так як автомобіль в результаті ДТП зазнав значних механічних пошкоджень та перебував тривалий час у ремонті ОСОБА_4 як підприємець не могла здійснювати послуги з перевезення пасажирів та багажу, внаслідок чого не могла отримувати дохід від заняття підприємницької діяльності, з 03 серпня 2018 року по 28 лютого 2019 року, а саме протягом 209 днів, так як увесь свій час змушена була витрачати на пошук майстрів та значної суми коштів для відновлення (ремонту) пошкодженого автомобіля «Fiat Scudo» д.н.з. НОМЕР_2 ., що призвело до завдання збитків, а саме упущеної вигоди в сумі 50000грн., з розрахунку представленого в позовній заяві.

Проте, сума збитків, яку просить стягнути позивач на відшкодування упущеної вигоди, обґрунтовується умовними припущеннями про можливість отримання нею доходу, оскільки суд вбачає низку суперечностей у письмових доказах, якими ОСОБА_4 обгрунтовує позовні вимоги.

ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця являється фізичною особою-підприємцем, якій згідно ліцензійної картки № НОМЕР_8 для отримання прибутку дозволений вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів на таксі. Автомобіль «Fiat Scudo» 2000 року випуску, д.р.н. НОМЕР_2 , використовується на підставі тимчасового реєстраційного талону ДАП №485760 для перевезення пасажирів і багажу як таксі, що підтверджується ліцензією №АВ/560829.

Як вбачається із довідки Головного Управління ДФС у Тернопільській області від 19.04.2019року №190/6-5/19-00-54-08/9638, ОСОБА_4 перебуває на обліку в Тернопільскому управлінні як фізична особа-підприємець, загальна сума доходу згідно декларації за І квартал 2018 року становить 18000грн.

Відповідно до довідки Головного Управління ДФС у Тернопільській області від 22.11.2018року №219/6-5/19-00-54-08/24156, ОСОБА_4 перебуває на обліку в Тернопільскому управлінні як фізична особа-підприємець, загальна сума доходу згідно декларації за ІІІ-ІV квартал 2017 року становить 32000грн.

Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за 2018рік, за видом підприємницької діяльності дослідження конюктури ринку та виявлення громадської думки обсяг доходу склав 60000грн.

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за 1 квартал 2019рік, за видом підприємницької діяльності дослідження конюктури ринку та виявлення громадської думки обсяг доходу склав 15000грн.

Зазначені документи не є доказом того, що зазначена позивачем сума упущеної вигоди, могла б бути чистим доходом від підприємницької діяльності, саме з виду робіт: внутрішні перевезення пасажирів на таксі.

Суд, звертає увагу, що позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Окрім цього, розрахунки упущеної вигоди, що базуються на визначенні можливого середньомісячного прибутку, не можуть бути належним доказом, оскільки такі розрахунки є теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтвердженні відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Зазначене твердження міститься в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 08.02.2018року по справі №127/8094/14-ц, де зазначається, що позивач, обґрунтовуючи суму збитків, вдався до припущення про можливість отримання нею прбутку в результаті випадкового збігу обставин, тоді як законодавець вимагає доведеності реальної можливості отримання коштів за умови належного виконання зобов`язань.

Аналогічне положення міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду по справі №757/18979/14-ц від 28.03.2018року: «Змість позовних вимог та встановлені судом обставини справи дають підстави для висновку, що позивач при розрахунку розміру упущеної вигоди виходив із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути йому завдані діями відповідачів, які він вважає неправомірними. Водночас доказів реальної можливості отримувати вказаний дохід позивачем не надано, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення. Ураховуючи наведене та виходячи із обставин, встановлених судом, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції щодо недоведеності позивачем реального завдання йому збитків у вигляді упущеної вигоди у заявленій до стягнення суми».

При оцінці моральної (немайнової) шкоди, спричиненої потерпілим особам внаслідок ДТП, суди повинні належним чином оцінювати ступінь їх немайнових витрат, а також необхідно звернути увагу на те, що п. 22.3. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, покладено на особу, яку визнано винною у скоєнні ДТП.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням її майна.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає: а) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; б) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; в) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; г) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК).

З наведених положень можна зробити висновок, що моральна шкода - це фізичні або душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю (ч. 1 ст. 1167 ЦК), якими порушуються її особисті немайнові права або які посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Крім цього, відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Пунктом 22.3 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена ст.23 ЦК України.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових чи майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Висновки суду по суті заявлених вимог.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Оцінюючи розмір компенсації завданої позивачу ОСОБА_3 моральної шкоди суд враховує характер завданої шкоди, їх тривалість та надані докази в обґрунтування посилань позивача на ті наслідки, що виникли після завданої шкоди. Так, з урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивача з вини відповідача, що призвели до моральних страждань у вигляді негативних наслідків в результаті ДТП, внаслідок чого, позивач позбавлений можливості користуватися належним йому майном в повному обсязі, вказані обставини призвели до додаткових витрат та труднощів, викликали певні незручності у повсякденному житті та необхідності вжиття заходів до відновлення зв`язків і організації свого життя. У зв`язку з неможливістю тривалий час використовувати транспортний засіб за його прямим призначенням, тривалістю часу необхідного для відновлення порушених прав, позивач пережив негативні емоції та душевні хвилювання, тому відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 6 000 грн.

Аналізуючи докази дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення із Борщівської центральної районної комунальної лікарні Тернопільської області завданних збитків, а саме упущеної вигоди в сумі 50000грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки аргументи позивача на підтвердження вимог в частині стягнення упущеної вигоди судом не приймаються, розрахунки позивача побудовані на припущеннях та можливих очікуваннях отримання доходу від такого виду діяльності як - внутрішні перевезення пасажирів на таксі та не підтвердженні відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би отримати позивач.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 133, 141, 223, 263, 265, 284, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Борщівської центральної районної комунальної лікарні Тернопільської області на користь ОСОБА_3 6000 гривень завданої моральної шкоди

Стягнути з Борщівської центральної районної комунальної лікарні Тернопільської області на користь ОСОБА_3 768,40 гривень судового збору.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту рішення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п. 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач ОСОБА_3 АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_4 АДРЕСА_2 .

Відповідач Борщівська центральна районна комунальна лікарня Тернопільської області, вул. Ст.Бандери, 108 м. Борщів Тернопільської області.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк