КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 373/2134/18

провадження № 22-ц/824/9415/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2019 року /суддя Свояк Д.В./

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у розпорядженні часткою у праві спільної часткової власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про усунення перешкод у розпорядженні ј частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом визнання недійсними іпотечного договору № 04/1/148 від 20.03.2008 року та договору № 5088 від 13.09.2010 про внесення змін до іпотечного договору № 04/1-148 від 20.03.2008,,які були укладені між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Уксоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 /а.с. 14-15/

Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.04.2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено та скасовано заходи забезпечення позову у виді заборони вчинення реєстраційних дій у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо квартири АДРЕСА_1 . /а.с. 140-143/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.04.2019 року, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що укладення іпотечного договору та договору про внесення змін до іпотечного договору не підтверджує їх законності та відповідності їх змісту вимогам законодавства України. Вказує, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість між ними, якої між ним та майновими поручителями не існувало. Зазначає, що в розпорядженні органу приватизації від 22.10.2004 року, яке було підставою для видачі свідоцтва про право власності на житло від 22.10.2004 року, не визначено вид спільної власності на нерухоме майно, яке підлягає приватизації, а лише зазначено, що вказану квартиру передано «у приватну спільну (сумісну чи часткову) власність», тому спірна квартира належить позивачу та майновим поручителям на праві спільної часткової власності та кожному з них належить по ј частці у праві спільної часткової власності на квартиру. Вважає, що нотаріусом невірно визначено вид спільної власності на квартиру, що призвело до невизначеності прав позивача та третіх осіб. Належна позивачу ј частка у праві спільної часткової власності на квартиру не є предметом іпотеки за іпотечним договором, і на неї не накладено заборону відчуження, і тому позивач не може нею розпорядитися, оскільки в іпотечному договорі зазначена спільна сумісна власність іпотекодавців на квартиру.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що відповідно до копії договору про надання відновлювальної кредитної лінії №31-35/22 від 20.03.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 уклали договір про надання йому кредиту в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 49 400 доларів США зі сплатою 13,5 процентів річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 19.03.2018 року. /а.с. 20-30/

20.03.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , як іпотекодавцями, було укладено іпотечний договір № 04/1-148 (із майновими поручителями), за яким іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання ОСОБА_3 усіх своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 31-35/22 від 20.03.2008 року нерухоме майно, включаючи всі його чинні та майбутні зміни, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ./31-33/

30.09.2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 був укладений договір про внесення змін до Іпотечного договору № 04/1-148 від 20.03.2008 року, яким внесено зміни в п.п.1.4.1., 1.4.2. п.1.4 договору щодо кінцевого терміну погашення всіх траншів кредиту, а саме: до 19.03.2023 року. /а.с. 34/

Відповідно до копії Розпорядження органу приватизації від 22.10.2004 року ОСОБА_5 вирішено передати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в приватну спільну (сумісну підкреслено) власність. /а.с. 16/

Згідно з копією Свідоцтва про право власності на житло від 22.10.2004 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_5 та членам його сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 /а.с. 17-18/

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.12.2004 року, власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 по ј частці кожен, форма власності - приватна. а.с. 19/

Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ГТУЮ в м. Києві Потапчук З.А. від 31.10.2018 за № 34/01-16 вчинити нотаріальну дію щодо посвідчення договору дарування належної ОСОБА_3 ј частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 неможливо, оскільки в Державному реєстрі речових прав на зазначене вище нерухоме майно накладена заборона відчуження нерухомого майна та іпотека. /а.с. 35/

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 належить по ј частці кожному на праві власності ОСОБА_5 та членам його сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 . На вказану квартиру накладено заборону відчуження на підставі Договору іпотеки від 20.03.2008 року. /а.с. 36-37/

До матеріалів справи додано копію заяви ОСОБА_3 на ім`я Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 25.09.2018 року про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору в справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УКРСОЦБАНК», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус КМНО Ковальчук С.П. про визнання недійсними договорів. /а.с. 38/

Згідно з довідкою АТ «Укрсоцбанк» № 04.22-07/12967 від 29.11.2018 року ОСОБА_3 за договором кредиту від 20.03.2008 року має строкову заборгованість в розмірі 18 645,00 доларів США, прострочену заборгованість в розмірі 28 640,00 доларів США, строкову заборгованість по нарахованих процентах в розмірі 8 150 доларів США, прострочену заборгованість по нарахованих процентах в розмірі 61 535,94 доларів США, заборгованість по пені в сумі 95 653,95 доларів США, заборгованість по пені в сумі 30 496,84 гривень, пеня до сплати - 2 734 543,04 грн. /а.с. 52/

28.11.2018 за № 13.3.03/96-10364 АТ «Укрсоцбанк» на ім`я ОСОБА_3 було направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, про намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». /а.с. 70/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався нормами ст. 509 ЦК України, якою визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; ч. 2 ст. 1054 ЦК України, відповідно до якої, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, а згідно з п. 2 ч.1 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; ст. 355 ЦК України, згідно якої, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно; ч. 1 ст.361 ЦК України, яка передбачає, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності; ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», відповідно до якої, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Майно, що перебуває у спільній сумісній власності може набути статусу спільної часткової власності тільки після виділення в ньому часток.

У зв`язку із недоведеністю обставин, на які посилався позивач у своєму позові, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що укладення іпотечного договору та договору про внесення змін до іпотечного договору не підтверджує їх законності та відповідності їх змісту вимогам законодавства України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість між ними, якої між ним та майновими поручителями не існувало, колегією суддів не приймаються до уваги з наступних підстав.

Укладаючи спірні правочини позивач та треті особи, на підтвердження належності їм прав на їх укладення та дійсності настання наслідків за цими правочинами, зазначили, що квартира АДРЕСА_1 належить їм на праві спільної сумісної власності (п.п.1.1, 1.5.10 договору № 04/01-148), тобто підтвердили свою домовленість щодо того, що квартира перебуває у їх спільній сумісній власності.

Таким чином, на момент укладення спірних правочинів позивач та треті особи на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.10.2004 року, який підтверджував їх право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , погодили усі істотні умови оспорюваних правочинів та висловили згоду на настання наслідків їх недотримання.

Не приймаються до уваги також доводи апеляційної скарги про те, що у розпорядженні органу приватизації від 22.10.2004 року, яке було підставою для видачі свідоцтва про право власності на житло від 22.10.2004 року, не визначено вид спільної власності на нерухоме майно, яке підлягає приватизації, а лише зазначено, що вказану квартиру передано «у приватну спільну (сумісну чи часткову) власність», тому спірна квартира належить позивачу та майновим поручителям на праві спільної часткової власності та кожному з них належить по ј частці у праві спільної часткової власності на квартиру, на підставі наступного.

Відповідно до копії Розпорядження органу приватизації від 22.10.2004 року ОСОБА_5 вирішено передати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в приватну спільну (сумісну підкреслено) власність. /а.с. 16/

Згідно з копією Свідоцтва про право власності на житло від 22.10.2004 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_5 та членам його сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 /а.с. 17-18/

Відповідно до норм цивільного законодавства, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Дослідивши вказані вище правовстановлюючі документи визначення часток кожного з осіб, які володіють квартирою відсутні, а отже квартира АДРЕСА_1 вважатися спільною частковою власністю не може.

Доводи апеляційної скарги про те, що належна позивачу ј частка у праві спільної часткової власності на квартиру не є предметом іпотеки за іпотечним договором, і на неї не накладено заборону відчуження, і тому позивач не може нею розпорядитися, оскільки в іпотечному договорі зазначена спільна сумісна власність іпотекодавців на квартиру, колегією суддів не приймаються до уваги, скільки не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються п. 1.1 іпотечного договору № 04/1-148 від 20.03.2008 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2019 року- залишити без задоволення.

Заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: